Bevezetés a pszichológiába
2005/06-os tanév, tavaszi félév
Szociálpedagógia szak

Tematika
1. 	Nézőpontok a pszichológiában
2. 	A pszichológia módszerei
3. 	Érzékelés
4. 	Észlelés
5. 	Tudat és tudatállapotok
6. 	Tanulás és kondicionálás
7. 	Emlékezés
8. 	Gondolkodás és nyelv
9. 	Alapvető motívumok
10. 	Érzelmek
11. 	Személyiség
12. 	Stressz
13.	Pszichopatológia
Kötelező irodalom:
Rita L. Atkinson, Richard C. Atkinson, Edward E. Smith, Daryl J. Bem, Susan Nolen-Hoeksema: Pszichológia, második, javított kiadás, Osiris Kiadó, Budapest, 1999 (a könyv első és harmadik kiadása is megfelelő)

A vizsga anyagát képező kijelölt részek:
I. rész: 	1. fejezet	 A pszichológia természete
						Nézőpontok a pszichológiában (23-29. o.)
						A pszichológia módszerei (29-34. o.)
III. rész: 	4. fejezet	Érzékelés (107-135. o.)
		5. fejezet	Észlelés (137-157. o.)
		6. fejezet	Tudat és tudatállapotok (164-195. o.)
IV. rész:	7. fejezet	Tanulás és kondicionálás (199-221. o.)
		8. fejezet	Emlékezés (223-253. o.)
		9. fejezet	Gondolkodás és nyelv (255-282. o.)
V. rész: 	10. fejezet	Alapvető motívumok (288-318. o.)
		11. fejezet	Érzelmek (321-344. o.)
VI. rész: 	13. fejezet	Személyiség (379-399. o.)
VII. rész:	14. fejezet	Stressz (403-429. o.)
		15. fejezet	Pszichopatológia (431-464. o.)

Számonkérési módszer: 	Írásbeli kollokvium

Amennyiben kérdésük van, az alábbi e-mail címen kereshetnek: 	elvira77@freemail.hu
Sikeres felkészülést, jó munkát kívánok!
Szak Elvira
Budapest, 2006. április 12.
A pszichológia természete

•	Gyökerek
A pszichológia mint önálló tudomány csak az 1800-as évek végétől létezik (1879. Wilhelm Wundt, első pszichológiai laboratórium, Lipcse. A lelki jelenségek kutatása azonban már az ókorban is jellemző volt. (Szókratész, Platón, Arisztotelész, Hippokratész, Szent Ágoston - introspekció, Descartes - racionalizmus, nativista szemlélet, Locke - empirizmus, tabula rasa, asszociációs pszichológia, XIX. század második fele: strukturalizmus – Wilhelm Wundt, funkcionalizmus – William James, XX. század: behaviorizmus – Watson, S-R pszichológia, alaklélektan – Gestalt-pszichológia, Wertheimer, Koffka, Köhler, pszichoanalízis – Sigmund Freud, tudattalan, XX. századi pszichológia újabb fejleményei – információfeldolgozási elmélet, pszicholingvisztika, neuropszichológia).

•	Modern nézőpontok
- Biológiai: 	A pszichés történéseket megkísérli a testi és főként az idegrendszeri elektromos és vegyi eseményeken keresztül magyarázni. Más szinten van, mint az összes többi nézőpont, mert a pszichológiai fogalmakat biológiai fogalmakra igyekszik redukálni (redukcionizmus).
- Behaviorista: A vizsgálat tárgya e nézőpontnál kizárólag a viselkedés. Tanulmányozza azokat az ingereket (stimulus, S), melyek viselkedéses válaszokat (response, R) váltanak ki: inger – válasz (S-R) pszichológia. Vizsgálja továbbá a viselkedést alakító jutalmakat és büntetéseket is. A lélek nem vizsgálható, az egy fekete doboz.
- Kognitív:	Kogníció = megismerés. Kialakulása részben a behaviorizmus mechanikusságára adott válasz. Azt vallja, hogy csakis a mentális folyamatok (pl. tanulás, emlékezet, gondolkodás) tanulmányozásán keresztül érthetjük meg, mit, miért csinálnak az élőlények. A behavioristák módjára az egyes viselkedéseken keresztül objektíven vizsgálhatjuk a mentális folyamatokat, de mindenképpen a mögöttes mentális folyamatok fogalmaival kell értelmeznünk őket. 
		Mentális folyamatok: a környezet megismerése, a hozzá való alkalmazkodás, és annak alakítására való képességeink együttese, azaz kognitív folyamatok, érzelmek, akarati cselekvések együttese, szét nem bontható egysége.
- Pszichoanalitikus:	Sigmund Freud, bécsi orvos nevéhez fűződik. Alapfeltevése: nem minden lelki jelenség tudatos. Létezik a tudattalan réteg, mely nagyban irányítja gondolkodásunkat, cselekvéseinket. A tudattalan tartalmazza mindazokat a késztetéseket, vágyakat, melyek veleszületett ösztöneinkből (szexualitás, agresszió) fakadnak, de mivel tiltottak, ezért elfojtásra kerültek.
- Fenomenológiai vagy szubjektivista: A lényeg a szubjektív tapasztalás, egyéni élmények. A viselkedés és a mentális folyamatok megértésére irányuló megközelítés az emberek aktívan megkonstruált szubjektív valóságain keresztül. (Carl Rogers, Abraham Maslow).

	A biológiai nézőpont különbözik a többitől, ugyanis jórészt a biológiára támaszkodik. A biológiai szemléletű kutatók olykor előszeretettel magyarázzák a pszichológiai jelenségeket biológiai fogalmakkal – a jelenséget redukcionizmusként ismerjük. A pszichológia legfontosabb területei a biológiai, a kísérleti, a fejlődés-, a szociál- és személyiség-, a klinikai vagy tanácsadó, az iskola- és nevelés-, valamint a munka- és szervezetpszichológia.

Módszerek

A pszichológia a viselkedés és a mentális (= lelki) folyamatok tudományos tanulmányozása.
Ezért kidolgozta a maga objektív és torzítatlan adatgyűjtő eljárásait.
- kísérlet: 	a körülmények körültekintő szabályozása (kísérleti terv), annak érdekében, hogy változók közötti ok-okozati kapcsolatokat fedezzenek fel
- korrelációs módszer:	ha nincs lehetőség a változók manipulálására, akkor természetes helyzetekben megjelenő együttjárásokat vizsgálunk (= korrelációk), és az együttjárást számszerűen fejezzük ki (korrelációs együttható)
- megfigyelés: 	- közvetlen: természetes v. laboratóriumi körülmények között a viselkedés megfigyelése és leírása
-	közvetett: kérdőíves eljárás
-	esettanulmány: életrajzi adatgyűjtés

Érzékelés

A különböző érzékleti modalitások közös jellemzői
Pszichológiai szinten az érzékelési folyamatok egyszerű ingerekhez kapcsolódó, jelentés nélküli élmények. Az érzékleti modalitások közé a látást, a hallást, a szaglást, az ízlelést, a nyomás, a hőmérséklet és a fájdalom érzékelését, valamint a testérzékelést soroljuk. Az egyes érzékszervek ingerekre való érzékenységét az abszolút (az ingerenergia legkisebb, még megbízható módon érzékelt mennyisége) és a különbségi (a két inger közötti legkisebb, még megbízhatóan érzékelt eltérés) küszöbbel mérjük.
Érzékenység: 	abszolút küszöb (az érzékelhető legkisebb ingermennyiség)
		különbségi küszöb (az éppen észrevehető különbség)
Az ingererősség és a küszöb feletti inger érzékelésének erőssége közötti kapcsolatot egy pszichofizikai függvény segítségével fejezzük ki. Az érzékelés egy zajban elrejtett jel azonosításaként is felfogható. Némely esetben a zajt is jelnek fogjuk fel –ez a téves riasztás esete. Amikor pedig helyesen ismerjük fel az ingert, akkor találatról beszélünk. A szignáldetekciós elmélet segítségével az ingerek észleléséhez két érték is hozzárendelhető; az egyik megfigyelő ingerre való érzékenységére utal, a másik pedig válaszkészségére (mennyire kész „látom a jelet” választ adni). Az érzékszervi modalitásoknak a fizikai energiát idegimpulzusokká kell átalakítaniuk (transzdukció).
Szenzoros kód:	receptortól → transzdukció (fordítás) → agyig
			Intenzitás (milyen erős az inger) és minőség (milyen az inger) kódolása
Érzékelés (szenzáció): egyszerű ingerekhez (pl. fény, hang) kapcsolódó tudatos tapasztalat, válasz az érzékszerveket ért energiára
Észlelés (percepció): az érzékelésen alapuló, bonyolultabb folyamat, többszintű, kölcsönös kapcsolatokkal bíró rendszer. Az ingerek integrált tudatosulásának folyamata.
Érzékletek:
Látás:	A látás ingere a fény, az elektromágneses sugárzás 400-700 nanométer közötti tartománya. A transzdukció a retinán található látóreceptorok, a pálcikák és a csapok segítségével megy végbe. A fény különböző hullámhosszai különböző színélményt eredményeznek. A színlátást legegyszerűbben a háromszín-elmélet magyarázza meg, amely szerint a színek észlelése a receptorok (csapok) három típusának köszönhető, amelyek mindegyike a spektrum más és más hullámhosszára érzékeny leginkább. Négy alapszínélmény van: a vörös, a sárga, a zöld és a kék. Az ellenszínelmélet piros-zöld és sárga-kék ellenszínfolyamatokat feltételez, amelyek mindegyike különbözőképpen válaszol saját ellenszíneire. A háromszín- és az ellenszínelmélet – mondván, hogy a látórendszer két különböző idegi szintjén érvényesülő folyamatokról van szó – sikerült eredményesen ötvözni egymással.
Hallás:	A hallás ingere a tovaterjedő nyomásváltozás (hanghullám). A hanghullámok transzdukciója a külső és a középfülben megy végbe, először az alaphártyát rezegtetve meg, majd a szőrsejteket hajlítva el, végül elektromos impulzust eredményezve. A hangmagasság, a hangok leglényegesebb jellemzője a hanghullám frekvenciájával változik. A hangmagasság észlelésének két elmélete ismeretes: az idői és a helyelmélet. A két elképzelés nem zárja ki egymást, ugyanis az idői elmélet magyarázza meg az alacsony, a helyelmélet pedig a magas frekvenciájú hangok érzékelését.
Szaglás:	A szaglás ingeréül az illékony molekulákat kibocsátó anyagok szolgálnak. Az egyes anyagokról leváló molekulák a levegőn keresztül jutnak be az orrjáratba.
Ízlelés:	Az ízlelés ingeréül a sós vízhez hasonló nyálban oldódó anyagok szolgálnak. Az ízreceptorok a nyelv dudorain, az ízlelőbimbókon és a szájban csoportosan fordulnak elő.
Nyomás-, hő- és 
fájdalomérzékelés: A nyomás- és hőérzékelést a bőrérzékletek közé soroljuk. A nyomásra az ajkak, az orr és az orcák a leginkább, a nagylábujjak pedig a legkevésbé érzékenyek. A bőr hőmérsékletének változását rendkívül hamar, már 1 Celsius-fokos eltérésnél észrevesszük. A hőmérsékletet annak megfelelően kódoljuk, hogy a hideg vagy a melegreceptorok aktiválódtak-e. A fájdalom ingere bármilyen, szöveti károsodást okozó inger lehet. A fázisos fájdalom általában hamar lecsengő, gyorsan erősödő és gyorsan enyhülő érzés; míg a tónusos fájdalom jóval tompább és hosszan tartó. A fájdalom iránti érzékenységet számos, a közvetlen ingeren kívüli tényező befolyásolja, például a személy kultúrája, elvárásai vagy korábbi tapasztalatai.

Észlelés

Észlelés: az érzékletek integrációja tárgyak észleleteibe, melyeket a világban való tájékozódásra használunk. Az észlelés azzal foglalkozik, hogy az élőlények hogyan dolgozzák fel és szervezik egybe a beérkező nyers információkat abból a célból, hogy a világról, amelyben élnek, koherens reprezentációt vagy modellt alakítsanak ki, és hogy meg tudják oldani ezen reprezentációk használatával a környezetükben adódó olyan problémákat, mint a tájékozódás, a tervezés vagy valaminek a kézbevétele. Az észlelőrendszer főbb szerepei:
•	a számunkra fontos szenzoros ingerek kiválasztása
•	lokalizáció, vagyis a tárgyak helyének meghatározása (lokalizáció)
•	felismerés, vagyis a tárgyak azonosítása
•	absztrakció, vagyis a tárgy alapvető tulajdonságainak megállapítása
•	a tárgyak alakállandóságának megtartása változó retinális képek mellett is (konstanciák)

A figyelem szerepe az észlelésben
Szelektív figyelem: az a folyamat, melynek során néhány ingert további feldolgozásra választunk ki, másokat pedig figyelmen kívül hagyunk. Szelektív látás: a vizuális figyelem jelensége. A szem folyamatosan pásztázza a képet, letapogatva a részleteit (ide-oda figyelünk). E “pillanatfelvételek” aztán integrálásra kerülnek a perceptuális folyamatban, egy egészleges képpé (vonások egyesítése). A látás esetében a figyelem irányításának elsődleges módszere a szemek mozgatása. A képek informatívabb részeire esik a legtöbb fixáció. Szelektív hallás: az akusztikus figyelem jelensége. Itt pusztán mentális eszközökkel válogatunk az ingerek között (mert az összes hanginger “keverve” van a térben). Általában képesek vagyunk egy adott hangra szelektíven figyelni olyan jelzőmozzanatok alapján, mint a hangforrás iránya vagy a beszélő hangjának jellegzetességei. Koktélparti jelensége: a nem figyelt információból nagyon kevésre emlékszünk, ám ha fontos egy nem figyelt inger, “felkapjuk a fejünket” (mint egy koktélpartin, ha a szomszéd társaságban a nevünket emlegetik).
Korai szűrés hipotézis: az inger azelőtt kiszűrődik, mielőtt bekerülhetnek a rendszerbe
Késői szűrés hipotézis: minden inger bekerül, és alapszinten feldolgozódik, majd kiválasztjuk a fontos ingereket, melyek további feldolgozás alá kerülnek.
A szelektív figyelem képessége a felismerés korai szakaszaiban és az üzenet értelmezése után is működésbe léphet.

Lokalizáció
A tárgyak helyének meghatározásához először el kell különíteni, majd csoportokba kell szervezni őket. A lokalizáció magában foglalja a tárgyak helyének fent-lent és jobb-bal dimenziókban való meghatározását. Ez viszonylag egyszerű, mert az ehhez szükséges információ megjelenik a retinális képen.
1.	A tárgyak elkülönítése
Kiemelve az alakot (figura-háttér jelenség), az egészleges kép szervezéséhez a perceptuális organizáció (észlelési szerveződés) elveit használjuk, azaz bizonyos csoportosítási törvényeket, melyek alapján építjük fel az egészleges képet (közelség, hasonlóság, zártság,..)
2.	Távolságészlelés
Egy tárgy lokalizációjához a tőlünk való távolságát is ismernünk kell. Az észlelésnek ez a mélység- vagy távolságészlelésnek nevezett formája többek között azért nem egyszerű, mert a retinális képen nem jelenik meg. A távolság észleléséhez monokuláris és binokuláris távolsági jelzőmozzanatok állnak rendelkezésünkre. 
Jelzőmozzanatok: 	- monokuláris (egy szemmel nézve is működő): relatív nagyság, takarás, relatív magassági helyzet, lineáris perspektíva, árnyékok és árnyékolás, relatív mozgás
-	binokuláris (csak két szemmel nézve): binokuláris diszparitás ( a két szem által látott két kép egy kicsit eltér, ezeket összerakva egy háromdimenziós képet látunk), binokuláris parallaxis (a két szem két látótengelye közötti szög, tehát hogy összetartanak valamennyire)
3.	Mozgásészlelés
A tárgy lokalizációjához a tárgy mozgásának irányával is tisztában kell lennünk.
-	valódi mozgás (ténylegesen mozgó tárgy): ha a mozgás relatív, azaz mintázott háttér előtt mozog, könnyű észlelni (takarja a hátteret), ha abszolút a mozgás, azaz nincs háttér, nehezebb
-	nem valódi mozgások (mozogni látunk valamit, ami valójában mozdulatlan):
-	indukált mozgás (rossz a viszonyítási alapunk, pl. a mellettünk álló vonat elindul, és azt hisszük, mi indultunk el)
-	sztroboszkopikus mozgás (állóképek sorozata mozgásélményt kelt, pl. film)
Felismerés
A felismerést korai és késői szakaszokra bontjuk, Marr nyomán. Előbbi a tárgy primitív alkotórészeinek letapogatása (vonalak, élek, szögek) - ezeket az ún. kérgi vonásdetektorok végzik (látókéreg sejtjei, egyszerű-komplex-hiperkomplex sejtek). A késői szakaszban (megfeleltetési szakasz) történik a konkrét tárgyak felismerése, azaz kategóriához rendelése.
Egy tárgy felismeréséhez annak egyes vonásait (alakját, színét) helyesen kell egymáshoz illesztenünk, s az illesztési folyamat figyelmet igényel. Egy tárgy felismerésekor a tárgyat – elsősorban formája alapján – besoroljuk valamely kategóriába. A természetes tárgyak alakvonásai összetettebbek az egyeneseknél és vonalaknál, inkább olyan egyszerű geometriai formákhoz hasonlítanak, mint a henger, a kúp, a hasáb és a gúla. Az ilyen formák egy meghatározott csoportját nevezzük geonoknak.
A felismerésben általában megkülönböztetünk alulról felfelé- és felülről lefelé irányuló folyamatokat. Előbbinél azt, hogy mit is észlelünk, kizárólag az határozza meg, hogy mi az inger maga. Utóbbinál pedig a létrejött észleletet nagyban befolyásolják előzetes elvárásaink, motívumaink, a kontextus is.

Absztrakció
Az absztrakció az a folyamat, amelynek során az érzékszervek által befogadott nyers szenzoros információt (az egyenes és görbe vonalakat) átalakítjuk a memóriában korábban eltárolt absztrakt kategóriákká (pl. betűkké és szavakká). Az absztrakt információ kisebb méretű és könnyebben feldolgozható, mint a nyers információ.

Perceptuális konstanciák
Észlelőrendszerünk további funkciója, hogy az érzékszervek által felfogott ingerek nagy változásai ellenére is azonosnak mutassa a tárgyakat.
Perceptuális konstancia: a tárgyak viszonylagos állandónak látása, annak ellenére, hogy a megjelenő kép folyamatosan változik (megvilágítás, nézőpont, stb. függvényében). Oka: a tárgyakat mindig a környezetükhöz viszonyítva észleljük.
Világosság- és színkonstancia: azon jelenségek, hogy egy bizonyos tárgy észlelt világossága és színe alig változik, még akkor is, ha a róla visszavert fény mennyisége és hullámhossza változik.
Alak- és helykonstancia: azon jelenségek, hogy egy bizonyos álló tárgy észlelt mérete és helye alig változik, még akkor is, ha a retinális kép jelentősen változik alak és hely szempontjából.
Nagyságkonstancia: azon jelenség, hogy a tárgyak méretét viszonylag állandónak látjuk, annak ellenére, hogy a tőlük való távolság változásának következtében retinális méretük változik. Nagyság-távolság invarianciaelv: tárgy észlelt nagysága = a retinakép nagysága × észlelt távolság (Emmert).

Tudat és tudatállapotok

A tudat jellemzői
Az ember tudatát bármely adott pillanatban észleleteinek, gondolatainak és érzéseinek együttese alkotja. Módosult tudatállapotról akkor beszélhetünk, ha az egyén mentális működése saját magához mérten megváltozik, vagy eltér a megszokottól. Vannak mindenki által megtapasztalt módosult tudatállapotok, mint például az alvás és az álom, míg vannak sajátos körülmények között- meditáció, hipnózis vagy drogok hatására – létrejövők is. A tudat fő funkciói:
o	önmagunk és környezetünk monitorozása, amely révén tudatosítani tudjuk a testünkben és környezetünkben lezajló eseményeket
o	cselekedeteink kontrollja annak érdekében, hogy összhangba hozzuk őket környezetünk eseményeivel.
Nem minden, a tudatunkat befolyásoló esemény áll egyszersmind tudatunk középpontjában is. A személyes életünk eseményeire vonatkozó emlékeink és az életünk során megszerzett tudásunk hozzáférhető, de tudatunkban aktuálisan benne nem lévő részét tudatelőttes emlékeknek nevezzük. Azok az események, amelyek befolyásolják cselekedeteinket, de amelyeket nem vagyunk képesek tudatunkba idézni, tudattalanul befolyásolnak bennünket.
A pszichoanalitikus elmélet szerint bizonyos fájdalmas emlékek és impulzusok azért nem hozzáférhetőek a tudat számára, mert az elfojtás révén a tudattalanba kerültek. A tudattalan gondolatok és impulzusok még akkor is képesek befolyásolni viselkedésünket, ha tudatunkat kerülő úton, azaz az álmokon, az irracionális viselkedésen vagy freudi elszólásokon keresztül érik el. Az automatikus készségek kialakulása azt feltételezi, hogy az eredetileg tudatos figyelmet igénylő reakciók habituálódnak (pl. autóvezetés).

Alvás és álom
Az alvás, a mindenki által átélt módosult tudatállapot során a benne előforduló jelenségek és az alvásmélység szintjei ritmikus változásokat mutatnak. Ez a ritmus az elektroencefalogram (EEG) segítségével tanulmányozható a legeredményesebbe. A koponyafelszínről elvezethető feszültséghullámok alapján az alvás négy szakaszra (mélységre) és egy gyors szemmozgásokkal (REM) jellemezhető ötödikre osztható. Az éjszaka során ezek az állapotok állandóan váltakoznak. Az álmok inkább a REM-, mintsem a további négy nem REM (NREM-) alvás során fordulnak elő. Az alvás ellenfolyamat-elmélete értelmében a két ellentétes, a homeosztatikus alvási késztetés és a napszaktól függő ébrenléti folyamat együttese dönti el, hogy elalszunk vagy pedig ébren maradunk-e. A kettő közötti választás minden esetben a két folyamat egymással való birkózásának eredménye.
•	Alvászavarok. 
- inszomnia: 	az alvás mennyiségével vagy minőségével való elégedetlenség
- narkolepszia: kóros aluszékonyság: a személy bármikor elaludhat, nem tudja leküzdeni
- apnoé: 	alvási légzészavar: alvás közben megáll az automatikus légzés
•	Álomfejtés:
Álom: olyan tudatmódosulás, amelyben az emlékezeti képek és a képzeleti képek időlegesen összekeverednek a külső valósággal
•	Álomelméletek:
Freud klasszikus elmélete: az álmok funkciója a vágyteljesítés. Ezek a vágyak látens (lappangó), szimbolikus formában jelennek meg az álomban, és így átalakulva manifeszt (nyílt) álomtartalomként jelennek meg (cenzúra hatására történik mindez). Ezt az átalakítást az álommunka végzi: a tudattalan tartalmak átkódolása elfogadható tartalmakká (álomszimbolika!) Újabb elméletek: Evans: Alvás alatt az agy off-line üzemmódban van, és azzal foglalatoskodik, hogy a nappal szerzett hatalmas információtömeget rendszerezze. Néha azonban on-line-ba kapcsol át, és ekkor a tudatos elme betekintést nyer az éppen zajló folyamatokba, és megkísérli értelmezni azokat úgy, mint nappal szokta – e folyamat eredménye az álom. Crick és Mitchison: Az álmodás nem egyéb, mint a hálózat napi tisztázásához szükséges random kisülések sorozata. A cél, hogy törlődjenek az előző nap téves kapcsolatai. Akkor ébredünk, ha a tisztítás befejeződött.

Meditáció
A meditáció során bizonyos előre megtervezett rituálék és gyakorlatok, például a jóga vagy a zen segítségével próbáljuk tudatunkat valamelyest módosítani. Eredményeképpen egyfajta misztikus állapot jön létre, amelyet teljes relaxáció és a külvilágtól való elszakadás jellemez.

Hipnózis
A hipnózis olyan reaktív állapot, amelyben a figyelem a hipnotizőrre és annak szuggesztióira irányul. Egyesek könnyebben hipnotizálhatók, mint mások, bár mindenki mutat némi fogékonyságot a hipnózisra. A jellemző hipnózisválaszok közé sorolható a fokozott vagy csökkent mozgáskontroll, a poszthipnotikus amnézia következtében torzult memória, valamint a pozitív és negatív hallucinációk. A fájdalomcsökkentés a hipnózis alkalmazásának legáldásosabb folyományai közé tartozik.

Pszichoaktív szerek
Tudatunk és hangulataink módosítására régóta használunk pszichoaktív szereket. A nyugtatók, például az alkohol, az altatók és az inhalátumok, csökkentik az idegrendszer éberségi szintjét. Az alkohol a legelterjedtebb nyugtató. Az opiátok, például a heroin és a morfium, csökkentik a fájdalomészlelést, és eufóriás hangulatot idéznek elő, amelyet ernyedtség követ. Túladagolásnál légzészavar, tudatvesztés és kóma állhat be. A stimulánsok, például az amfetamin és a kokain, az agy jutalom-, illetve örömközpontjára hatva eufóriát, energikusságot s az önbizalom növekedését eredményezik. Megvonásuk depresszióval, nyugtalansággal, életveszélyes fiziológiai tünetekkel jár. A hallucinogének, például az LSD és a PCP perceptuális változásokat, így érzékleti torzulásokat és hallucinációkat váltanak ki. A cannabisfélék, azaz a marihuána és a hasis, remek közérzetet, ugyanakkor kognitív és motoros károsodást, egyes esetekben hallucinációkat eredményeznek. E szerek rendszeres használata a drogfüggőséget eredményezhet, amelyet a fokozott tolerancia, a megvonási tünetek és a kényszeres használat jellemez. Visszaél a droggal az, aki ugyan nem érte el a függőség szintjét, de annak ellenére nem mond le használatáról, hogy tisztában van a használat súlyos következményeivel.

Pszi-jelenségek
A pszi értelmében a körülöttünk lévő világról az ismert érzékszervek közvetítése nélkül is szerezhetünk információkat, illetve képesek vagyunk a fizikai világot pusztán mentális eszközökkel befolyásolni. A pszi-jelenségek közé tartoznak az extraszenzoros percepció (ESP) különféle formái (telepátia, clairvoyance, prekogníció), valamint a pszichokinézis, a tárgyaknak a lélek segítségével történő mozgatása. A Ganzfeld-eljárás a telepatikus kommunikációt teszteli két, egy „vevőként” és egy „adóként” szolgáló személy között. A pszi-jelenségek megismételhetőségéről és a létezésüket igazolni próbáló vizsgálatok módszertanáról folytatott vita változatlanul igen heves.

Tanulás

A tanulás a viselkedés viszonylag állandó megváltozása a gyakorlás eredményeképpen. Fajtái:
•	Habituáció: egy ingerhez való hozzászokás annak ismételt bemutatása következtében (megtanuljuk figyelmen kívül hagyni a nem fontos ingereket)
Szenzitizáció: olyan nem asszociációs tanulási forma, amelyben egy adott ingerre egyre erőteljesebb a viselkedéses változás
•	klasszikus kondicionálás: az élőlény azt tanulja meg, hogy egy bizonyos eseményt egy másik követ (pl. csengőszót az étel – Pavlov klasszikus kísérlete)
•	operáns vagy instrumentális kondicionálás: az élőlény azt tanulja meg, hogy egy adott válasz valamely egyedi következménnyel jár (pl. pedálnyomás az ajtó kinyílásával – Thorndyke kísérlete)
•	komplex tanulás: a puszta együttjárások megtanulásán túl mást is tartalmaz, pl. problémamegoldási stratégiát, a környezet térképét (pl. belátásos tanulás – Köhler)

Megközelítésmódok különböző pszichológiai nézőpontokból:
Behaviorista: 	hangsúly a külső ingereken és válaszokon, jutalmakon és büntetéseken
Kognitív: 	a legfontosabb a tanulásban az, amit az élőlény tud (mentális reprezentáció)
Biológiai: 	arra mutat rá, hogy a különböző fajokra más-más tanulási mechanizmusok jellemzőek
Klasszikus kondicionálás (inger típusú): Pavlov klasszikus kísérlete (kutya)
SI (semleges inger – fény/csengő) + FNI (feltétlen inger – étel) → FNR (feltétlen válasz – nyáladzás)
FSI (feltételes inger – fény/csengő) → FSR (feltételes válasz – nyáladzás) + FNI (feltétlen inger – étel)
A klasszikus kondicionálás lefutásához a feltételes ingernek a feltétlen inger megbízható előrejelzőjeként kell szolgálnia, azaz a feltétlen ingernek nagyobb valószínűséggel kell bekövetkeznie a feltételes inger megjelenése után, mint egyébként. Ha a kapcsolat kiépülése után a kutya nem kap megerősítést, akkor gátlódik a viselkedés. A gátlás aktív folyamat, tehát nem a régi tanulás tűnik el, hanem egy új tanulás történik. 
Operáns vagy instrumentális kondicionálás (válasz típusú): Thorndyke, Skinner kísérletei (macska, patkány, galamb)
SI (semleges inger - pedál képe) + VR (véletlen válasz – pedál lenyomása) → FNI (feltétlen inger - étel)
FSI (feltételes inger - pedál képe) → FSR (feltételes válasz - pedál lenyomása) + FNI (feltétlen inger – étel)
Az instrumentális kondicionálás során az élőlények megtanulják, hogy cselekedeteiknek következményeik vannak. Az instrumentális kondicionálás olyan helyzeteket teremt, amelyekben a válasz egy a környezetben végrehajtott spontán cselekvés, nem pedig egy feltétlen inger következménye. Legkorábbi rendszeres tanulmányozása Thorndyke nevéhez fűződik, aki kimutatta, hogy az állatok próba-szerencse viselkedést végeznek, és hogy a megerősítéssel követett viselkedés valószínűbbé válik - Effektus törvénye: a legalkalmasabb válasz fennmaradását hirdeti, miszerint a véletlenszerű cselekvések közül csak azokat válogatja ki, amelyeket pozitív következmény követ. A válaszerősség legjobb mutatója a válasz gyakorisága. Az instrumentális kondicionálás segítségével kialakított válaszok gyakorisága és mintázata a megerősítési terveknek (aránytervek, időbeli megerősítési tervek) megfelelően alakul.
Mindkét kondicionálásra igaz, hogy:
-	megerősítés szükséges a tanuláshoz: a megerősítés növeli a válaszok valószínűségét, a büntetés pedig csökkenti. A megerősítések és a büntetések a megcélzott viselkedéssel lehetnek pozitív, illetve negatív együttjárásúak
Típusok	Meghatározások	Következmények	Példák	
Pozitív megerősítés	Egy kellemes vagy appetitív inger megjelenése a viselkedést követően	Növeli a viselkedés valószínűségét	Megfeszített tanulás→sikeres vizsga→szorgalmas tanulás	
Negatív megerősítés	Egy kellemetlen vagy averzív inger megszüntetése a viselkedést követően	Növeli a viselkedés valószínűségét	hisztizés→nagyobb figyelem→gyakori hiszti	
Büntetés	Egy kellemetlen vagy averzív inger megjelenése a viselkedést követően	Csökkenti a viselkedés valószínűségét	A fal összefirkálása→kézre csapás→nem szabad összefirkálni a falat	
Negatív büntetés	Egy kellemes vagy appetitív inger megszüntetése a viselkedést követően	Csökkenti a viselkedés valószínűségét	tévézés→kedvesünk ideges lesz→egyre kevesebb idő a tv előtt	

-	generalizáció (minél hasonlóbb az új inger a feltételes ingerhez, annál inkább kiváltja a feltételes választ) és diszkrimináció (a különbözőség észlelése) jellemzi
-	biológiai korlátai vannak (nem minden faj képes mindent megtanulni) – azt, hogy egy inger valamely kondicionálási helyzetben kapcsolódni fog-e valamihez, biológiai és evolúciós törvényszerűségek határozzák meg
-	magyarázható klasszikus (behaviorista) és modern (kognitív) szempontból is
Komplex tanulás: A kognitív megközelítés szerint a tanulás alapfeltétele, hogy az élőlény képes legyen a világ bizonyos vonatkozásainak mentális leképezésére és az egyes műveleteket a világ valóságos elemei helyett ezeken a mentális reprezentációkon végrehajtani. Komplex tanulás esetén a mentális reprezentációk nemcsak asszociációkat tartalmaznak, és a mentális műveletek egy stratégiává állhatnak össze. Fajtái: kognitív térkép: mentális alaprajz, a környezetünk leképeződése a fejünkben, belátásos tanulás: főként a magasabb rendű fajok – Köhler: csimpánzok (bizonyos dolgok “együtt látása”, a mentális reprezentációk kombinációja; hirtelenség, a megoldások későbbi hozzáférhetősége, a hasonló helyzetekre való átvitel). Előzetes hiedelmek: a tökéletesen be nem jósolható ingerek közötti kapcsolatok megítélésekor hajlamosak vagyunk előzetes hiedelmeinket előtérbe helyezni – olyan kapcsolatokat is észlelünk, amelyek a valóságban nincsenek, amikor a kapcsolat valódi, az előzetes hiedelmek felülbecsülhetik a bejósló erőt.

Emlékezet

A memória osztályozásai
Szakasz szempontú: 
Kódolás				Tárolás			Előhívás
Bemenő fizikai jelek 			az információ 			az információ
Átalakítása olyan repre-		megőrzés			visszanyerése
zentációba, melyet					
a memória elfogad
Biológiai adatok is igazolják a fenti megkülönböztetések érvényességét. Az agyi képalkotó eljárások eredményei szerint a hosszú távú emlékezetnél a kódolás folyamán elsősorban a bal félteke, míg az előhíváskor elsősorban a jobb félteke aktiválódik

Típus szempontú:
A megőrzés időtartama szempontjából:	szenzoros tár, rövid távú és hosszú távú memória (Atkinson-Schiffrin-elmélet)
A megőrzött információ tartalma szerint:	explicit (tények) –tudatos- és implicit (készségek) –nem tudatos- memória. Előbbiben epizodikus és szemantikus rész

Szenzoros tár	Rövid távú memória - Munkamemória	Hosszú távú memória	
KÓDOLÁS	
Az összes érzékszervi modalitás rendelkezik szenzoros emlékezettel
/Akusztikus kód – echoikus emlékezet
Vizuális kód – ikonikus emlékezet/
	Akusztikus kód: ismételgetés (verbális anyagnál jó)
Vizuális kód: látvány raktározása (képi anyagnál jó)
E két buffert (akusztikus és vizuális) egy központi végrehajtó hangolja össze.
Eidetikus emlékezet: olyan képesség, hogy nagyon élénk, sokáig megmaradó képet raktározzon el a személy	Szemantikus kód: jelentés kódolása (ez a leggyakoribb, de van akusztikus és vizuális kódolás itt is); az értelmes kapcsolatok kialakítása az anyagban segíti a kódolást (anyag szervezése)	
TÁROLÁS	
Hatalmas mennyiségű információt képes befogadni, és az érzékszervekbe érkezett érzékleti információkat meglehetősen hűen adja vissza	Kapacitása korlátozott 7±2 egység (ez a memóriaterjedelem)	Kapacitása elméletileg korlátlan (tehát sosem “telik be”)	
Időtartama: igen rövid ideig tart, másodpercek törtrészéitől-néhány másodpercig	Időtartama: néhány másodperc
Tömbösítés: a megjegyzendő elemeket a hosszú távú memóriában tárolt információ segítségével értelmes, nagyobb egységekbe rendezzük	Időtartama: elvileg egy életen át.
Az emléknyom megszilárdulása a konszolidáció (hippokampusz és amygdala játszik fontos szerepet)	
Felejtés: ami nem kerül át a rövid távú tárba, elfelejtjük	Felejtés: mivel a kapacitás korlátozott, az újonnan érkező információk kiszorítják a régieket (kiszorítás)	Felejtés: ha nem konszolidálódott egy emléknyom	
ELŐHÍVÁS	
A szenzoros emlékezetből az arra érdemesnek tartott anyag a következő tárba, a rövid távú, azaz munkamemóriába kerül. 	Szeriális keresési folyamat az előhívás, azaz az elemek egyenként vizsgálódnak meg, minél több információ van a rövid távú memóriában, annál több időt igényel a keresés	Keresési folyamat itt is az előhívás, előhívási támpont segítségével könnyebb a keresés	
	Felejtés: akkor beszélhetünk róla, ha kiszorult az információ vagy elhalványult	Felejtés: az előhívás zavara, nem “ugrik be” az emlék, interferencia: egymást zavarják az emléknyomok	
Szenzoros memória:
A szenzoros tár minden, az érzékszervekbe bejutó információt képes befogadni. A szenzoros memória befogadóképessége óriási, viszont tartalma igen tűnékeny. A befogadott anyagot mindössze a másodpercek törtrészéig (vizuális információk esetében), illetve néhány másodpercig (auditív információk esetében) őrzi meg. Az ide került információk azon töredéke, amelyek felkeltik a figyelmünket, a rendszer következő nagy elemébe, a rövid távú emlékezetbe, azaz munkamemóriába kerül. A látványperzisztencia az a jelenség, amely során az információ vizuális reprezentációja másodperc néhány tizedrészéig megbízhatóan és tudatosan észlelhető. A szenzoros válasz függvénye olyan fogalom, amely a szenzoros emlékezet és a látványperzisztencia jelenségét integrálni képes.

A rövid távú emlékezet:
A következő állomás, ahová a szenzoros tárból a figyelmünket felkeltett információk átkerülnek. Bizonyos szempontból- mivel a rövid távú emlékezetben lévő dolgoknak folyamatosan tudatában vagyunk – megfeleltethető a tudatosságnak. Az itt tárolt információ állandóan hozzáférhető. Ezek alapján hozunk meg döntéseket és hajtunk végre cselekedeteket másodpercek vagy még annál is rövidebb idő alatt. Ha ebben nem akadályozza meg semmi, akkor az itt tárolt információ kb. húsz másodperc múlva elenyészik – a feledés homályába merül. Az anyagot a felejtéstől az ismétlés segítségével óvhatjuk meg. Az ismétlés az információk újbólis és újbóli számbavevését jelenti. Az itt lévő anyag – miközben átlép a rövid távú emlékezetből a harmadik tárolóhelyre, a hosszú távú emlékezetbe – az ún. elaboráció során feldolgozásra kerül.
A munkamemória az információt – noha a vizuális kódolásra is van mód – elsősorban akusztikusan kódolja. A munkamemória sajátossága, hogy felvevőképessége 7±2 információegységre vagy tömbre korlátozódik. Az előhívás a munkamemóriába bekerülő tételek számának növekedésével lelassul. A munkamemória problémamegoldásnál – fejben számolásnál, geometriai analógiák felismerésénél, tesztfeladatok megválaszolásánál – is nélkülözhetetlen. 

Kettősmemória modell:
				Ismételgetés
				↓─────────────┐
rövid távú memória hosszú távú memória
bejövő információ			átvitel
			kiszorítás

A hosszú  távú emlékezet:
A hosszú távú emlékezetben őrzött információt általában jelentés alapján kódoljuk. A hosszú távú emlékezetből történő felejtés számos esetben előhívási hiba következménye (az információ ott van, csak nem találjuk). A hosszú távú emlékezetből történő felejtés egy része tárolás közben fellépő veszteség, különösen, ha megszakad az új emlék konszolidációjának folyamata. A konszolidáció biológiai hátterét a hippokampusz és a környéki agyi területek képezik. Az újabb kutatások szerint a konszolidáció folyamata akár több héten át is eltarthat. A hosszú távú emlékezet előhívási hibái jelentősen csökkenthetőek az anyag kódolás közbeni szervezésével és akkor, ha az előhívás kontextusa hasonlít a kódoláséhoz. Az előhívás folyamatát érzelmi tényezők is akadályozhatják (szorongás okozta interferencia, elfojtás, villanófényemlék).

Explicit memória: Az explicit emlékezet a felidézést és a felismerést, a múlt eseményeinek tudatos felidézését végrehajtó emlékezet(epizodikus, szemantikus)
Implicit memória: Az implicit emlékezet egyes észlelési, mozgásos és kognitív feladatokban mutatott javulásban érhető tetten anélkül, hogy tudatosan előhívnánk azokat a tapasztalatokat, amelyek a javulást eredményezték. Fajtái:
-	készségek (biciklizés, cipőfűző bekötése)
-	előfeszítési hatás (a tárolt információ könnyebb hozzáférhetősége az előzetesen bemutatott inger következménye)
-	kondicionálás (pl. a nyál összefut a szánkban a “citrom” szóra, mert emlékszünk a savanyúságára)
-	nem asszociatív jelenségek (habituáció - hozzászokás: pl. nem halljuk az óra ketyegését, mert emlékszünk, hogy ez egy ismerős inger)
Amnéziás betegek (az emléknyomok részleges elvesztése) vizsgálata bizonyította a kétféle memória létezését. Míg az explicit emlékezet – különösen a tények felismerése és felidézése – károsodik amnéziában, az implicit emlékezet ép marad. 

Konstruktív emlékezet
Az emlékezés egy aktív, konstruktív folyamat. Nem egyszerűen felidézünk valamit, hanem megkonstruáljuk az emléknyomot. Ha valamire nem emlékszünk, megpróbáljuk kitalálni, tehát hozzáadunk a történethez. Nem mindig tudatosan tesszük, egyszerűen abból fakad a jelenség, hogy szeretnénk értelmes képet adni a világról. Az emlékezet tehát sokszor túlmegy az eredeti információn. Hogyan?
- Egyszerű következtetések hozzáadása: gyakran az eredeti információban nem szereplő következtetéseket vonunk le, és ezeket eltároljuk az információval együtt.
- Sztereotípiák: emberek egy bizonyos csoportjára vonatkozó következtetéscsomag. Eleve torzítja az észlelést, mert ha valakit besorolunk, elvesznek egyéni tulajdonságai, és azt feltételezzük róla, hogy olyan, mint amilyennek a csoportot gondoljuk, amelybe tartozik. Az emlékezetnél is működnek: szelektívvé teszik az információt, amit előhívunk.
- Sémák: Emberek, tárgyak, események, helyzetek mentális reprezentációi. Ugyanúgy működnek, mint a sztereotípiák.
Az emlékezet azért nem hasonlítható egy videomagnó működéséhez, mert emlékeink folyamatos, az elvárásainkon és az ismereteinken alapuló konstrukciós és rekonstrukciós műveletek eredményei. Szisztematikusan távolodnak el a mögöttük álló objektív valóságtól. Az emlékezeti rekonstrukcióra mind az eredeti emlékek kialakításának pillanatában, mind a későbbiekben bármikor sor kerülhet. Az emlékezeti rekonstrukció képezi azoknak az emlékeknek az alapját, amelyek annak ellenére, hogy szisztematikusan tévesek, valóságosnak tűnnek, és teljes mellszélességgel képesek vagyunk kiállni mellettük.
Az emlékezet fejlesztése
Bár a rövid távú memória kapacitását nem áll módunkban növelni, memóriánk terjedelmének kiterjesztését úgy is elérhetjük, hogy átkódoló eljárásokkal kiterjesztjük a tömbök méretét. A kódolás és előhívás fejlesztésében nagy segítségünkre lehet a képzelet, az egyes mnemotechnikai rendszerek (helyek módszere, kulcsszómódszer) alapja. A kódolás (és ezen keresztül az előhívás) fejlesztésének másik módja a tételek jelentésének mélyebb feldolgozása és az anyag kódolás közbeni szervezése (a hierarchikus szerveződés tűnik a legjobbnak). Az előhívás fejlesztésének legjobb módszerei a kódolás kontextusának felidézése és az előhívás tanulás közbeni gyakorlása (felmondás).

Gondolkodás és nyelv

Nyelv és kommunikáció
Produkció: (gondolat – hangok): felülről lefelé irányuló folyamat
Megértés: (hangok-szavak-jelentés-kijelentés): alulról felfelé építkező folyamat

Nyelvi szintek, egységek, folyamatok
A nyelv három különböző szinten: a mondategységek, a szóegységek és a hangok szintjén szerveződik. A nyelv három szintje egymással kölcsönös kapcsolatban áll. A mondategységek szavakból (és szórészekből), a szavak pedig hangokból épülnek fel. A fonémák a beszédhangok osztályát alkotják. Minden nyelvnek megvan a minden más nyelvtől eltérő fonémakészlete és a fonémák szavakká szervezésének szabályrendszere. A morfémák a nyelv legkisebb jelentést hordozó egységei. A morfémák többnyire megegyeznek a szavakkal, de idesoroljuk a szavakhoz illesztett különböző toldalékokat is. A szintaktikai szabályok határozzák meg a szavak mondatrészekké és a mondatrészek mondatokká szervezését. A nyelvi működésért felelős agyi képletek a bal féltekében található Broca-területen és Wernicke-területen találhatóak.
Mondatprodukció

	Mondategységek (alany, állítmány)	Mondatmegértés

	Szavak és jelentéshordozó egységek (morfémák)		
	Beszédhangok (fonémák)		
Összetett, többszintű rendszer a nyelv

A nyelv fejlődése
A csecsemők veleszületetten készen állnak a fonémák elsajátítására, de az összekapcsolásukat irányító szabályok megtanulásához hosszú évekre van szükségük. A beszédtanulás kezdetén a gyerekek először a környezetükben gyakran előforduló fogalmak megnevezésével próbálkoznak, a mondatok kialakítására pedig csak ezt követően térnek rá. A folyamat egyszavas kijelentésekkel indul, kétszavas távirati stílussal folytatódik, majd a főnévi és igei csoportok kialakításához vezet. 
A nyelvelsajátítás menete, szakaszai:
Preverbális szakasz: a beszédmegértés megelőzi a beszédprodukciót
Egyszavas kijelentések szakasza: holofrasztikus szakasz (túláltalánosítás, túlságos diszkrimináció)
Távirati beszéd: telegrafikus beszéd, szótári robbanás
Fokozatos gazdagodás és bonyolódás: mentális lexikon életünk végéig, nyelvtan, szintaxis 7 éves korig
Kritikus periódus: 2-10 éves kor (idegrendszeri érettség + környezet)

A gyerekek többek között (gyakran tudattalan) hipotézis-ellenőrzésen keresztül tanulják a nyelvet. Hipotéziseiket sajátos, figyelmüket a kijelentések kritikus tulajdonságaira – például a szavak végződésére – iránytó műveleti szabályok vezérlik. Számtalan kutatási eredmény igazolja, hogy a belső tényezők is jelentős szerepet játszanak a nyelvelsajátításban. Ezek közé tartozik, hogy a gyerekek minden kultúrában ugyanolyan nyelvelsajátítási szakaszokon mennek keresztül, illetve hogy a többi veleszületett viselkedéshez hasonlóan a nyelvi képességek egy része is kizárólag a kritikus periódus határain belül fog érvényesülni.
Fogalmak és kategorizáció: a gondolkodás építőkövei
A gondolkodás lehet propozicionális és képzeleti is. A propozíciók kulcseleme a fogalom, egy adott osztályhoz tartozó tulajdonságok halmaza. Egy fogalom mind prototipikus (a legjobb példányra szempontjából legfontosabb jellemzők) hordoz. Elsősorban a magtulajdonságok felelősek az olyan jól körülírt fogalmak kialakításáért, mint a „nagymama”, míg a „madárhoz” hasonló életlen fogalmakat inkább a prototipikus tulajdonságok uralják. A gyerekek általában példánystratégiával sajátítanak el új fogalmakat, ennek során egy új dolgot akkor tekintenek egy adott fogalomhoz tartozónak, ha annak mintapéldányához kellőképpen hasonlít. A gyerekek felnövekedvén egyre inkább a hipotézis-ellenőrzést kezdik alkalmazni a fogalmak elsajátításánál. A különböző fogalmak nem ugyanazon agyi régiókhoz kapcsolódnak. A percepciós területek elsősorban az állatok, s nem az ember alkotta tárgyak leképezésében játszanak szerepet, míg a funkcionális vagy a motoros területek az állatokkal szemben inkább az ember alkotta tárgyakéban. A különböző kategorizációs folyamatok feltehetően az agy különböző területeihez kapcsolódnak.
Fogalmi áttekintés: 
Fogalom: 	a dolgok egy teljes osztályát jelöli (pl. kutyák), és mindazon tulajdonságokat, melyeket ehhez az osztályhoz kapcsolunk (szőrös, négylábú, ugat, stb.) A világot kezelhető egységekre bontják.
Kategorizáció:	a tárgyak bizonyos fogalomhoz rendelése. E kategória előre jelzi adott fogalomhoz tartozó tárgy tulajdonságait (hogy szőrös, négylábú, stb.)
Prototípus: 	a fogalom legjobb példányának leírása
Mag: 	azon kritikus tulajdonságok együttese, mely a fogalom meghatározása szempontjából diagnosztikus értékűek, elengedhetetlenek (ugat és házat őriz)
Fogalmi hierarchiák: 	a fogalmak bizonyos – alá-fölérendeléseket tartalmazó – kapcsolatrendszere (kutya-emlős-gerinces-állat). Minden hierarchiának van egy alapszintje, mely optimális a megkülönböztető tulajdonságok szempontjából (nem túl általános, de nem is veszünk el a részletekben).
Fogalomelsajátítás: 	-példánystratégia: ha egy ismert példával találkozunk, bevesszük azt az adott fogalom példatárába (mentálisan reprezentáljuk, pl. pulikutya). Később az új elemeket a már meglévőekéhez hasonlítjuk, eldöntendő, ide tartozik-e vagy sem (pl. csivava).
-hipotézis-ellenőrzés: a fogalom ismert példányait megvizsgálva keressük a közös tulajdonságokat. Ezután az új példányokat e “fogalomtárral” vizsgáljuk, és megtartjuk e tárat, ha helyes döntéshez vezet, és átalakítjuk, ha téveshez.
Kategorizáció: a világban található dolgok csoportosítása közös tulajdonságaik alapján
Klasszikus nézet		Természetes nyelvi kategorizáció	
Egyértelműek	Kategóriák határai	Életlenek	
Egyenértékűek	Fogalmi osztály tagjai	Nem egyenértékűek (tipikusabb-kevésbé tipikus kategóriatagok)	
Nincsenek	Köztes esetek	Vannak (nem „minden vagy semmi” alapon működik)	
Fogalmak kombinációja: 	kijelentésszerű gondolatokba kombináljuk őket (a kutyák veszélyesek lehetnek), ez az első lépés a komplex gondolkodás irányába.

Következtetések
Egyes érveléseink deduktívan érvényesek, ami azt jelenti, hogy az érvelés konklúziója nem lehet hamis, ha premisszái igazak. Egy ilyen jellegű érvelés kiértékelése során egyes esetekben logikai szabályokat, máskor pedig heurisztikákat – elsősorban a kijelentés tartalmával, s nem logikai formájával kapcsolatos alkalmi kitételeket – alkalmazunk annak igazolására, hogy a következtetés levezethető a premisszákból. Más érveléseink induktívan erősek, ami azt jelenti, hogy valószínűtlen, hogy a konklúzió hamis lenne, ha a premisszák igazak. Az ilyen jellegű érveléseknél gyakran eltekintünk a valószínűségelmélet alapelveitől, és a hasonlóságra, valamint az oksági viszonyokra alapozó heurisztikákra támaszkodunk.

A képzeleti gondolkodás
A vizuális formában megjelenő gondolatok, azaz a mentális képek élessége az igazi észleleteknél is érvényes szabályok szerint alakul. Az ilyen képeken végrehajtott mentális műveletek (mint a pászázás vagy a forgatás) megegyeznek a percepció esetén alkalmazottakéval. A képzelet többek között azért hasonlít a percepcióra, mert mindkettőt az agy ugyanazon képletei közvetítik. A képalkotó eljárások segítségével egyértelműen kimutatható, hogy a képzeleti feladatok elvégzésénél működésbe lépő területek megegyeznek a perceptuális feladatoknál működésbe lépő agyi területekkel.

Amikor az eszünket használjuk: problémamegoldás
A problémamegoldás során céljainkat könnyebben elérhető alcélokra bontjuk le. A lebontás stratégiáiba beletartozik a pillanatnyi állapot és a célállapot közötti különbségek csökkentése, a cél-eszköz elemzés (a pillanatnyi és a célállapot közötti legfontosabb eltérések kiküszöbölése) és a visszafelé haladás. Egyes problémák vizuális leképezéssel, mások propozicionális reprezentációk segítségével oldhatóak meg könnyebben, míg olykor a vizuális és propozicionális reprezentáció egyaránt eredményesen alkalmazható. A szakértő problémamegoldók négy alapvető tekintetben térnek el a kezdőktől: több, a problémával kapcsolatos reprezentációt tárolnak; az új problémákat nem felszíni jegyek, hanem a megoldási alapelvek oldaláról közelítik meg; tervszerűen cselekszenek; és inkább előre-, mintsem visszafelé következtetnek.
Deduktív gondolkodás: általános → egyedi
Induktív gondolkodás: egyedi → általános (fogalomalkotás, szabályfelismerés)
	Analógiás gondolkodás
Alkotó problémamegoldás:
Előkészítés: információgyűjtés, megoldási próbálkozások, kudarcok
Inkubáció: a probléma félretevése, percektől akár évekig is tarthat
Belátás: aha-élmény, heuréka; gátló tényező (rögződés, fixáció egy adott megközelítéshez, félrevezető mozzanatok fontosnak értékelése, tudatküszöb áttörése, segítő ingerek) oldódása
Kidolgozás

Alapvető motívumok

A motiváció alapfogalmai
Ösztön: 	fajspecifikus, komplex magatartásmintázat, veleszületett és előre programozott, a kiváltó ingerek hatására lezajló viselkedés (Freud ösztönfogalma a mai drive-fogalommal azonos)
A motiváció meghatározója a drive: energetizáló tényező, szükségleti állapot
Hull: drive, incentívek, szokások a motiváció meghatározói; elsődleges és másodlagos drive
Általános motivációs állapot: Yerkes-Dodson-törvény: drive-teljesítmény között fordított U alakú összefüggés (optimális arousal és a feladathelyzet összefüggése – alacsony arousal – bonyolultabb feladat, magas arousal – egyszerűbb feladat)

A motivációs állapotok irányítják és aktiválják viselkedésünket. Két forrásból, a belső késztetésekből és az incentív tényezőkből táplálkoznak. Az incentív motivációkat (akarni valamit) többnyire élvezetes affektusok kísérik (szeretni is azt a valamit). Noha egyes incentív célok önmagukban is erős motívumok (pl. éhes embernek az édes étel), a legtöbb incentív motivációt tanulnunk kell. Az incentív motiváció, vagyis az „akarás” hátterében az agy dopaminrendszere áll. Neuronjainak mesterséges, drogokkal vagy elektromos úton történő ingerlése fokozza mind a természetes, mind a mesterséges incentív célok iránti motivációt. A rendszer folyamatos droghasználat miatti változásai eredményezik legalábbis részben a függésre jellemző kényszeres sóvárgást.

- Az alapvető motívumok (homeosztatikus motívumok)
A késztetések a homeosztázist, azaz a belső állapot állandóságának fenntartását biztosítják. Egy homeosztatikus rendszer magába foglalja az ideális belső állapot egyensúlyi pontját, a célértéket, a mindenkori belső állapotot mérő érzékleti jelet, az egyensúlyi pont és az érzékleti jel összehasonlítását, valamint a belső állapot tényleges értékét a célértékhez közelebb hozó választ.
Hőmérsékletszabályozás: 	hőszabályzó mechanizmus – hipotalamusz preoptikus területe (alvás-ébrenlét ciklusok szabályozása is)
Hőmérséklet-szabályozásunk a homeosztázis egyik jó példája. A szabályozott változó a vér hőmérséklete, amelynek mérését a test különböző területein, köztük a hipotalamuszban található érzékelők végzik. A kiigazítás vagy automatikus élettani válaszokon keresztül (didergés) történik, vagy akaratlagos viselkedéssel (felöltözéssel).
Szomjúság: 	ozmometriás, volumetriás szomjúság (hipotalamusz – ozmoreceptorok, vese: renin-angiotenzin, szív: baroreceptorok)
A szintén homeosztatikus motívumként működő szomjúság két szabályozott változóra épül, az intracelluláris és az extracelluláris folyadék mennyiségére. Az extracelluláris folyadék csökkenését a nagyobb erek és a különböző szervek nyomásesésre válaszoló vérnyomás-érzékelő idegsejtei érzékelik. Az intracelluláris folyadék hiányát az ozmózisérzékelők, a hipotalamusz vízhiányra érzékeny sejtjei észlelik.
Éhség: glükóz, aminosavak, zsírok felszívódása
	Táplálékfelvétel: éhségérzet (máj, nyúltvelő, hipotalamusz laterális része), szociális 	tényezők
	Jóllakottság: hipotalamusz ventromediális része, patkóbél: kolecisztokinin
Mind veleszületett, mind tanult ízpreferenciákkal és ízelkerüléssel rendelkezünk. A szervezetünkben a magas kalóriatartalmú „üzemanyagok”, például a glükóz szintjének csökkenésekor megjelenő homeosztatikus éhségjelzések úgy fokozzák többek között étvágyunkat, hogy az incentív ételeket gusztusosabbnak és ízletesebbnek fogjuk érezni.
Az éhséget elsősorban a homeosztatikus hiány- és telítettségjelzések szabályozzák. Az agy, különösen az agytörzs és a hipotalamusz egyes sejtei az éhségen keresztül figyelmeztetnek a glükóz szintjének csökkenésére. További, elsősorban a májban található tápanyag-érzékelők az energiatartalék emelkedő szintjét észlelve keltenek telítettségérzést, illetve a kolecisztokinin nevű hormon kiválasztódása a belekben az éhség megszűnése, valamint az evés megakadályozása irányában hat. Az éhségérzetben az agy két területe, a laterális és a ventromediális hiptalamusz játszik döntő szerepet. A laterális hipotalamusz roncsolása koplalást, a ventromediális hipotalamuszé pedig falánkságot eredményez. 
Kövérség és soványság (örökletes tényezők – zsírsejtek száma, mérete, anyagcsere sebessége; pszichológiai tényezők: a tudatos önmérséklet összeomlása, érzelmi felfokozottság, a külső jelzésekre való érzékenység
Elhízáshoz elsősorban az vezethet, ha valaki genetikailag hajlamos az elhízásra, vagy pszichés okok miatt túl sokat eszik. A gének a zsírsejteken, az anyagcsere sebességén és az egyensúlyi ponton keresztül fejtik ki hatásukat. A túlsúlyos emberek vagy akkor veszik magukhoz a legtöbb kalóriát, amikor diétájuk felfüggesztésekor rávetik magukat az ételre, vagy pedig érzelmi arousal esetén. A normál testsúlyúaknál jóval érzékenyebbek az éhség külső jelzéseire. Az elhízás kezelésében az erős fogyókúra többek között azért nem vezet eredményre, mert az átmeneti koplalás falánkságot és alacsonyabb anyagcsere-sebességet eredményez. Egyedül az új és megtartott étkezési szokások kialakítása, illetve a rendszeres testmozgás jelenthet megoldást.
Az anorexia nervosa nevű betegséget szélsőséges mértékű szándékos fogyás jellemzi, a bulímiát pedig olyan, rendszeresen bekövetkező rohamszerű falás, amelyet valamilyen purgálási próbálkozás, önhánytatás, hashajtók alkalmazása követ. A fenti evészavarok okai között a személyiségtényezőket és az alacsony önértékelést ugyanúgy megtaláljuk, mint bizonyos társadalmi tényezőket, például a soványság társadalmi kultuszát vagy a női test tárgyiasításának kulturális üzeneteit, illetve a biológiai hátteret, például a szerotonin alacsony szintjét.
Ürítés, légzés, test integritásának védelme (pl. fájdalom)

- Szexualitás, utódgondozás motívuma: 	hormonális, idegrendszeri, pszichológiai, társadalmi tényezők által meghatározottak
A méhen belüli hormonoknak jelentős szerepük van a szexuális fejlődésben. Ha a magzat ivarmirigyei elegendő androgén hormont termelnek, az embrió nemi szervei és agya a hímekre jellemző módon fejlődik. Ha az androgének szintje alacsony, vagy hím nemi hormonok egyáltalán nem termelődnek, a nemi szervek és az agy a nőstény fejlődési utat követi. Az állatoknál a méhen belüli hormonok igen jelentős szerepet játszanak a későbbi, felnőttkori szexuális viselkedés meghatározásában. Embereknél a méhen belüli hormonok kevésbé tűnnek fontosnak, mint a születés utáni nem, noha még így is befolyásolhatják a szexuális viselkedést. A női nemi hormonok (ösztrogén és progeszteron) és a férfi nemi hormonok (androgének) a felelősek a pubertáskori testi változásokért, az állatokkal ellentétben azonban a humán szexualitásban meglehetősen csekély a szerepük. A főemlősöknél és az embereknél elsősorban a szülőkkel és a társakkal való korai szociális tapasztalatok alakítják a felnőttkori szexualitást, embereknél még a kulturális normák is rendkívül fontosak. A legújabb kutatások azt az állítást támogatják, hogy az egyén hetero- vagy homoszexuális irányultságát részben biológiai, genetikai, hormonális vagy idegi tényezők határozzák meg, bár az adatok nem egyértelműek. Azt sem tudjuk ma még, hogy a biológiai tényezők a nemi orientációt közvetlenül befolyásolják-e, vagy olyan személyiségvonásokon, például a nemi konformitáson keresztül, amelyek közvetetten hatnak a nemi orientáció kialakulására.

- Kíváncsiságmotívumok:
Szenzoros ingerlés iránti szükséglet
Környezet felfedezése (exploráció)
Manipuláció
Az emberre jellemző motivációs jellegzetességek és motívumok:
Extrinzik (eszköz jellegű) és intrinzik (önjutalmazó) motiváció
Extrinzik motiváció négy szintje (Ryan és Deci): kívülről szabályozott / introjektált szabályozás / szabályozás azonosuláson keresztül / integrált szabályozás
Intrinzik motiváció három típusa: tudásra irányuló / fejlődésre és alkotásra irányuló / ingerlés és élmények átélésére vonatkozó
Intrinzik motiváció nagysága elősegíthető az autonómia, önállóság, kompetencia érzések és a szeretet hangsúlyozásával, csökkenthető a viselkedés jutalmazásával.

A szükségletek rendszerei:
- Henri Murray: 6 témakör – ambíció, tárgyakhoz való kötődés, státus védelme, hatalom, társakkal való viszony, információcsere
- Abraham Maslow: motivációs piramis
7	Önmegvalósítási szükségletek: az önkiteljesítés elérése és a lehetőségek megvalósítása	
6	Esztétikai szükségletek: szimmetria, rend, szépség	
5	Kognitív szükségletek: tudni, érteni, megismerni	
4	A megbecsülés szükséglete: teljesíteni, kompetensnek lenni és elnyerni mások tiszteletét, elismerését	
3	A szeretet szükségletek: másokhoz tartozni, befogadottnak lenni	
2	Biztonsági szükségletek: biztonságban, veszélyektől mentesnek lenni	
1	Fiziológiai szükségletek: éhség, szomjúság, …	
___________________________________________________________________________

Érzelmek
Az érzelem összetett, többkomponensű epizód, amely cselekvésre sarkall. Az érzelmeknek hat összetevőjét különböztetjük meg: a kognitív kiértékelést, a szubjektív élményt, a gondolkodási-cselekvési tendenciákat, a fiziológiai változásokat, az arckifejezéseket és az érzelmekre adott reakciókat. Az érzelmek több szempontból is különböznek a hangulatoktól: többek között nyilvánvaló okkal rendelkeznek, rendkívül rövid ideig tartanak, és több összetevőből állnak.
A motiváció és az érzelem (emóció) viszonya (mindkét szó a latin „movere”, mozgatni igéből származik)
Motívumok	Érzelmek	
Az ingerek általában nem megfigyelhetők	Az ingerek gyakran megfigyelhetők	
A motívumok gyakran ciklikusan jelennek meg	Az érzelmek általában nem ciklikusan jelennek meg	
Energizálják, irányítják és fenntartják a viselkedést. Ha a motiváltság túlságosan erős, akkor az ronthatja is a viselkedés szerveződését és a teljesítményt.	Befolyásolhatják, esetleg akadályozhatják a mindennapi viselkedést. Megzavarhatják az éppen folyó viselkedést, de motiválhatják is azt.	
A válaszok általában cél által irányítottak.	A válasz „belülről” irányított.	
Motívumként élik meg.	Érzésként, érzelemként élik meg.	
Aktív: a motívumok aktivizálják a szervezetet, pl. a belső feszültség, azaz motivációs állapot csökkentése érdekében.	Passzív: az érzelmek inkább a környezet hatására adott reakciók. Az érzelmeket inkább átéljük, „elszenvedjük”,…	

Az érzelmek összetevői:
Fiziológiai változások: (az érzelmek és az arousal) az érzelmi arousallel együtt járó fiziológiai változások többsége a vegetatív idegrendszer szimpatikus ágának aktivációjából származik – ez készíti elő a szervezetet a vészreakcióra. Az érzelmi élmény intenzitásához a vegetatív arousal egyértelműen hozzájárul. (James-Lange elmélet, Cannon ). A kiváltott érzelmek esetén eltérő aktivitásmintázat mutatható ki (Ekman és mtsai). Az újabb vizsgálatok arra utalnak, hogy az arousal mintázata (szívdobogás, bőrhőmérséklet) – legalábbis részben –a különböző érzelmeknél más és más.

Kognitív kiértékelés (kogníció és érzelmek) amikor egy eseményt vagy cselekményt észlelünk, személyes céljaink és jóllétünk szempontjából értelmezzük a helyzetet – a kiértékelés eredménye egy vélekedés – ez a kognitív kiértékelés. A kiértékelés az érzelmek intenzitását és jellegét is meghatározza (a barátom vagy egy elmebeteg vág pofon – nem mindegy). A kognitív kiértékelés az érzelmek elkülönítéséért is nagymértékben felelős (Schachter-Singer elmélet).

Mimika (érzelemkifejezés): Darwin (1872.) – Az érzelemkifejezés embernél és állatnál. Az érzelmeket kísérő arckifejezések egyetemesek, még a nagyon távoli kultúrákból származó emberek is ugyanúgy értelmezik a fényképen látott arcok érzelmeit. Az arckifejezések kommunikatív ereje egyértelműen megnyilvánul például az anya-gyerek interakciók során. A mamák arcán megjelenő félelem vagy öröm drámai módon meghatározza gyermekük viselkedését. A kultúrák között elsősorban annak előírásában mutatkoznak különbségek, hogy milyen tényezők milyen érzelmeket válthatnak ki, és hogy ezeket az érzelmeket hogyan kell átélni és kinyilvánítani. Kommunikatív feladataik ellátása mellett az érzelmek kifejezése szubjektív átélésüket is befolyásolja (Faciális feedback hipotézis)

Szubjektív élmények: az érzelmek szubjektív összetevői, az érzések a viselkedésünket, a döntéshozatalunkat és az ítéletalkotásunkat egyaránt képesek befolyásolni. A különböző érzelmek különböző gondolatokra és cselekedetekre sarkallnak bennünket. Ezek a gondolkodási és cselekvési tendenciák (pl. düh-támadás, szégyen-elrejtőzés, hála-viszonzás, …) A szubjektív élmények az emlékezetet, a tanulást és a kockázatbecslést is befolyásolják.

Az érzelmekre adott válaszok: (érzelemszabályozás) érzelmeink szabályozása többnyire azt jelenti, hogy vagy igyekszünk fenntartani őket, vagy megszabadulni tőlük. Ennek eredményessége a szociális siker jó előjelzője lehet. Az érzelemszabályozó stratégiák kognitívak vagy viselkedésesek, ezen belül távolódóak és közeledőek lehetnek. Az érzelmekre adott válaszok az érzelmi folyamat többi tényezőjét is befolyásolják. Az érzelemszabályozó stratégiák nem várt mellékhatásokkal járhatnak, például a mimika elnyomása fokozza a vegetatív arousalt, és rontja az emlékezetet.
Érzelmek, nemek, kultúrák: Az érzelmek a nemi és kulturális hovatartozástól függően is változnak, elsősorban a személyi-környezeti érintkezésnél, a kognitív kiértékelésnél és az érzelmekre adott válaszoknál. A nemi különbségek jó része az érzelmekkel kapcsolatos nemi sztereotípiák következménye, amelyek a „gyengeségre” utaló érzelmeket (szomorúság, félelem) a nőkhöz, az „erőt” hirdető érzelmeket (harag, büszkeség) a férfiakat kötik. A kollektivizmus és az individualizmus kulturális különbségei is eredményeznek érzelmi különbségeket, amennyiben a kollektivista szemlélet a kapcsolatokat nagyobb becsben tartja. Ez kihat a kiértékelési és szabályozási folyamatokra is.

Agresszió: az agressziót alapvető késztetésnek tekintő pszichoanalitikus elmélet az agresszió biológiai alapjaiban találhat bizonyos mértékben igazolást. Az állatok egy részénél az agressziót a hipotalamuszból kiinduló idegi mechanizmusok szabályozzák. Egy patkány vagy egy macska hipotalamuszának ingerlésével dühkitörések és ölőválasz váltható ki. Embereknél és bizonyos emlősöknél az agresszív viselkedés kérgi ellenőrzés alatt áll, ezért tapasztalatok és társas tényezők is befolyásolják. A szociális tanuláselmélet szerint az agresszív válaszok utánzás útján is elsajátíthatóak, és a pozitív megerősítés növeli előfordulásukat. A gyerekek agresszivitása fokozódik, ha megerősítik, és csökken, ha megbüntetik őket agresszív viselkedésükért. Bizonyítékok egész sora támasztja alá, hogy a katarzis elméletét cáfolva, az agresszió kifejezése vagy növeli, vagy azonos szinten tartja az agresszív megnyilvánulásokat. Amikor egyetemisták áramütéssel büntethettek visszavágni nem tudó embereket, egyre durvábbak lettek velük szemben. Az agresszió közvetett vagy behelyettesítéses megnyilvánulásai sem támasztják alá a katarziselméletet. Pozitív kapcsolat áll fenn a befogadott médiaagresszió és a gyerekek erőszakos viselkedése között.

Érzelemelméletek:
James-Lange elmélet: az érzelmek perifériás elmélete: érzelem = a külső eseményre adott válasz észlelése
Inger → az érzelemre jellemző fiziológiai arousal és nyílt viselkedés → az érzelem szubjektív átélése
Kritika: különböző érzelem – különböző mintázott vegetatív reakció???

Cannon: a James-Lange elmélet kritikája : túl lassú vegetatív változások; „mesterséges” változás – nincs érzelem; nincs változás az érzelmi viselkedésben, ha megszüntetjük a kapcsolatot a zsigerek és a központi idegrendszer között; hasonló vegetatív reakció a különböző érzelmek mögött. Az érzelmek centrális elmélete: az érzelmek a központi idegrendszer által meghatározottak; érzelem – talamusz aktivitása, érzelmi élmény a testi változásokkal közel azonos időben jelenik meg.

Schachter-Singer-elmélet: az érzelem kéttényezős elmélete: az érzelmek minőségét a kognitív címke határozza meg (Klasszikus kísérlet: placebo /kontroll/ - adrenalin /kísérleti csoport: tájékoztatott, nem tájékoztatott, félretájékoztatott/ - beépített személy: eufória, düh)
Inger → általános fiziológiai arousal → kognitív kiértékelés → az érzelem szubjektív átélése

Kiértékeléselméletek – Plutchik; Roseman; a kiértékelés dimenzióinak meghatározása
Inger 						→
+							Az érzelem szubjektív átélése
Az inger kiértékelése				→

A faciális feedback hipotézise:
Arckifejezés 			→ 		Az érzelem szubjektív átélése

Az érzelmek funkciói:
Evolúciós szemlélet: növelik a faj és az egyed túlélési valószínűségét /adaptív válaszok: felkészítik a szervezetet a válaszra (fiziológiai aktivitás, adaptív válasz kritikus helyzetekben)
Plutchik: túlélési esély növelése, szándék jelzése; társas kapcsolatok erősítése és szabályozása, kommunikáció: gondozó-gyerek kapcsolat (sírás, mosoly)- veleszületett viselkedések a gondozóban is/
Kognitív folyamatok befolyásolása: elősegítik és támogatják az észlelési, tanulási, emlékezeti folyamatokat
Érzelmek és viselkedésszabályozás: inger-válasz kapcsolat rugalmasabbá tétele – finomabban szabályozott alkalmazkodás, komplex ingerek gyors feldolgozása, válasz kidolgozása; az érzelmek motiválnak, cselekvésre késztetnek (movere – mozgatni); érzelmek és célirányos viselkedés anticipátoros érzelmek (siker, kudarc elvárása).

Az érzelmi folyamatok neuronális szabályozása: amygdala (limbikus rendszer), hipotalamusz, orbitofrontális kéreg. Szimpatikus idegrendszeri aktivitás (adrenalin, noradrenalin, szteroid hormonok)

A személyiség

Személyiség: 	a viselkedésnek, a gondolkodásnak és az érzelmeknek az a jellegzetes mintázata, amely meghatározza, hogy a személy hogyan alkalmazkodik környezetéhez.

A személyiség mérése
A kutatók úgy tettek szert átfogó, ugyanakkor még kezelhető, az egyének értékelésére alkalmas személyiségvonásokra, hogy a szótárt felütve kigyűjtötték az összes (kb. 18000) személyiségvonásra utaló szót, majd megpróbálták szűkíteni a listát. Az e vonások mentén osztályozott személyek adatait faktoranalízisnek vetették alá, és meghatározták, hogy hány alapvető dimenzió szükséges a skálák közötti korrelációk magyarázatához.
Noha a kutatók eredetileg egymástól eltérően állapították meg a legfontosabb faktorok számát, egyre többen csatlakoznak ahhoz, akik szerint öt faktor képviseli a legjobb megoldást. Ez a bizonyos a Big Five, a Nagy Ötök, vagyis a nyitottság, az extraverzió, a lelkiismeretesség, a neuroticitás és a barátságosság.
A személyiség-kérdőívek az egyének bizonyos helyzetekre adott reakcióit, illetve érzéseit igyekeznek feltárni. Az egyes tételekből képzett alcsoportokra adott válaszok összegzése a kérdőíven belül elkülönített skálák vagy faktorok pontszámait adja.
Habár a legtöbb kérdőív tételeit elméleti alapon állítják össze, akár külső kritériummal való korrelációk alapján is kiválaszthatóak lehetnek. Ezek a tesztek kritériumrögzítő módszere, amelyre a legjobb példa a pszichés betegek kiszűrésére létrehozott MMPI-próba.

Pszichoanalitikus megközelítés (Sigmund Freud)
Strukturális modell: 		id, ego, szuperego
Topografikus modell: 		tudattalan, tudatelőttes, tudatos
Személyiség fejlődése: 	pszichoszexuális szakaszok (orális, anális, fallikus, latencia, genitális szakasz)
Fogalmi újításai: 	libidó, energiamegmaradás
Elhárító mechanizmusok (pl. elfojtás, reakcióképzés, racionalizáció, projekció, intellektualizáció, tagadás)
			Szabad asszociációs módszer
			Pszichológiai determinizmus
Elméletének módosításai: 	tárgykapcsolati elméletek
				Erikson: pszichoszociális stádiumok
Kritika:	 - sötét, pesszimista, irracionális emberkép
		- nem cáfolható pszichológia, inkább értelmező lélektan
Freud pszichoanalitikus elmélete szerint a viselkedés sok esetben tudattalan motivációknak megfelelően alakul. A személyiséget elsősorban a szexualitás és az agresszió biológiai hajtóerői, valamint az élet első öt évének élményei határozzák meg.
A személyiség struktúrájának freudi elmélete szerint a személyiség három részből áll, ezek az id, az ego és a szuperego. Az örömelv alapján működő id a biológiai késztetések azonnali kielégítésére törekszik. A valóságelvnek engedelmeskedő ego mindaddig elhalasztja kielégüléseit, míg szociálisan elfogadható formára nem talál. A szuperego (lelkiismeret) erkölcsi normákat kényszerít az egyénre. A jól integrált személyiségen belül a valóságelv uralkodik, és az ego szilárd, de hajlékony ellenőrzést gyakorol az id és a szuperego felett.
Freud személyiségdinamikai elmélete abból indul ki, hogy minden egyén állandó mennyiségű pszichikus energiával (libidó) rendelkezik. Egy tiltott cselekedet vagy késztetés elfojtása során annak energiája valamilyen más formában, például álmokban vagy neurotikus tünetekben keres levezetést. Az elmélet szerint az id elfogadhatatlan impulzusai az elhárító mechanizmusokkal csökkenthető szorongást okoznak.
Freud személyiségfejlődési elmélete szerint az egyének bizonyos pszichoszexuális szakaszokon haladnak keresztül, és olyan problémákat kell megoldaniuk, mint például az ödipális konfliktus, melynek során a kisgyermek az ellenkező nemű szülőt riválisának tekinti. Az évek során Freudnak a szorongásról és az elhárító mechanizmusokról kialakított elméletei elfogadottabbá váltak, mint a személyiség struktúrájával és fejlődésével kapcsolatosak.
A pszichoanalitikus elméletet később olyan pszichológusok módosították, mint Carl Jung és Harry Stack Sullivan. Jung a Freud által leírt személyes tudattalan mellett feltételezett egy kollektív tudattalant is, amely az elme mindannyiunk számára hozzáférhető része. Sullivan azt gondolta, hogy az ember személyközi élményekre adott válaszaiból alakítja ki perszonalizációt, azaz önmaga és mások mentális képét. A pszichoanalitikus szemléletű pszichológusok gyakran használnak projektív teszteket, például a Rorschach- vagy a Tematikus appercepciós tesztet (TAT). A tesztek többértelmű ingerei feltételezik, hogy saját személyiségünket kivetítvén rájuk, felfedjük tudattalan vágyainkat és motívumainkat.

Behaviorista megközelítés
Szociális tanulás és kondicionálás
Konzisztenciaparadoxon és megoldási módjai (aggregációs, személycentrikus, interakciós)
A behaviorista elmélet szerint a viselkedés egyéni különbségei elsősorban abból fakadnak, hogy az emberek neveltetésük során különböző tanulási tapasztalatokra tesznek szert. Az operáns kondicionálás során az ember megtanulja, hogy bizonyos viselkedések és büntetések vagy jutalmak között kapcsolat van. Ezt a kapcsolatot megfigyelés útján is elsajátíthatja. A klasszikus kondicionálásnál az ember megtanul bizonyos helyzeteket bizonyos következményekkel (pl. a szorongással) összekapcsolni.

Kognitív megközelítés
A személyiség kognitív megközelítése azon a gondolaton alapul, hogy az egyéni különbségek hátterében az információk eltérő mentális reprezentációja áll. Albert Bandura dolgozta ki a szociális-kognitív elméletet, amely szerint a belső kognitív folyamatok a külső környezeti hatásokkal együttesen hatnak a viselkedésre, és a kognitív folyamatok a környezettel is kölcsönhatásba lépnek.
Walter Mischel számos olyan kognitív személyi változót azonosított, amelyek befolyásolják az ember környezetre adott reakcióit, illetve egy adott környezetben való viselkedését. George Kelly személyes konstruktumokról szóló elmélete azokat a fogalmakat állítja középpontba, melyeket az emberek önmaguk és társas világuk értelmezésére használnak. Több kutatás is foglalkozik az énsémával, amely egy ember viselkedésének önmaga számára legfontosabb elemeit tartalmazza. A kísérletek azt mutatták, hogy azokat az információkat, amelyek énsémánk szempontjából fontosak, jobban észleljük és könnyebben idézzük fel.

Fenomenológiai megközelítés
Humanisztikus pszichológia
•	Középpontban az élményeket átélő személy
•	Vizsgálódás témái: emberi választás, kreativitás, önmegvalósítás
•	Jelentésteliség hangsúlyozása
•	Személy méltósága a legfőbb érték
A humanisztikus megközelítés az egyén szubjektív élményeivel foglalkozik. A humanisztikus pszichológiát a pszichoanalitikus és behaviorista megközelítések alternatívájaként hozták létre.
Carl Rogers: 	Kliensközpontú terápia
		Énfogalom
		Feltétel nélküli elfogadás
Carl Rogers amellett érvelt, hogy az emberi szervezet alapvető ereje az önmegvalósító tendencia, az én képességeinek kiteljesítésére, illetve aktualizálására irányuló hajlam. Ha az én igénye nem teljesül, az súlyos szorongáshoz vezethet. A gyerekek akkor alakítanak ki önmegvalósító ént, ha gondozóiktól feltétel nélküli pozitív elismerést kapnak.
Abraham Maslow:	Szükséglethierarchia (l. motiváció)
			Önmegvalósítás
Abraham Maslow úgy vélte, hogy a szükségletek olyan hierarchiába szerveződnek, amely az alapvető biológiai szükségletektől bizonyos komplexebb, kizárólag az alapvető szükségletek kielégítése után jelentkező pszichológiai motivációkig terjed. Egy adott szint szükségleteit legalább részlegesen ki kell elégíteni ahhoz, hogy a következő szint váljon cselekedeteink meghatározó motívumává.

Evolúciós megközelítés
Az evolúciós pszichológia az emberi viselkedést és a személyiséget az egyes viselkedésformák túlélési és szaporodási szempontok szerinti adaptivitásával igyekszik magyarázni. Az evolúciós elmélet összhangban áll a párválasztási preferenciákban megfigyelhető nemi különbségekkel. Az elmélet ennek ellenére vitatott mind társadalmi implikációi, mind a belőle levezethető érvek cáfolatának nehézkessége miatt.

A személyiség genetikája
Az ikervizsgálatokból származó eredmények szerint a genetikai tényezők erőteljesen befolyásolják a személyiségvonásokat. A genetikai és környezeti hatások nem egymástól függetlenül lépnek működésbe, hanem a születés pillanatától fogva együttesen alakítják a személyiséget. Mivel a gyerekek személyisége és otthoni környezete egyaránt szüleik génjeinek függvénye, beépített kapcsolat van a gyerek genotípusa (örökölt személyiségjellemzői) és környezete között. A személyiség és a környezet között háromféle dinamikus kölcsönhatás jöhet létre:
-	reaktív interakció – eltérő egyének ugyanazt a környezetet különböző módon látják és értelmezik, eltérően reagálnak rá;
-	evokatív interakció – az egyén személyisége sajátos választ vált ki másokból;
-	proaktív interakció – az egyének saját maguk választják ki vagy teremtik meg a számukra megfelelő környezetet. A gyerekek korának előrehaladtával a proaktív interakció egyre fontosabbá válik.

Stressz és egészség

Pszichológiai és/vagy fizikai jóllétünket veszélyeztető események a stresszorok. Erre adott válaszok a stresszreakciók.
A stresszkeltő események jellemzői:
-	traumatikus események: viszonylag ritkán előforduló, kivételes, de rendkívüli pusztítással járó események, amelyek kívül esnek a szokásos tapasztalatokon (katasztrófa-szindróma, nemi erőszak)
-	befolyásolhatóság: minél inkább tudjuk befolyásolni, annál kisebb a stressz (a befolyásolhatóságba vetett hit legalább annyira fontos, mint maga a tényleges befolyásolhatóság)
-	bejósolhatóság: minél inkább bejósolható a kellemetlenség, annál kisebb a stessz
-	próbatételek: képességeink határát érintő helyzetek
-	belső konfliktusok: összeegyeztethetetlen vágyak, motívumok, tudatos vagy tudattalan megoldatlan kérdések
Egyes kutatók szerint minden nagyobb változás stresszel jár.
Pszichológiai reakciók a stresszre
•	Szorongás:aggódás-félelem-feszültség, poszttraumás stresszbetegség fogalma
•	Harag és agresszió: egyes stresszorok frusztrálnak agresszió, ami át is tolódhat
•	Fásultság és depresszió: folyamatos, elhúzódó stresszre, tanult tehetetlenség
•	Kognitív károsodások: túl magas arousal  összpontosítási, gondolkodási nehézségek
A szorongás a stresszre adott leggyakoribb válasz. Az emberek egy részénél súlyos szorongásos tünetekkel kísért, úgynevezett poszttraumás stresszzavar alakulhat ki. Némelyek dühösek lesznek és agresszióval válaszolnak a stresszre. A stressz visszahúzódást, fásultságot és depressziót is eredményezhet. Amennyiben nem látunk lehetőséget körülményeink megváltoztatására, könnyen megjelenik a passzivitással és a cselekvés hiányával jellemezhető tanult tehetetlenség. Stressz alatt kognitív, a higgadt és logikus gondolkodást akadályozó károsodások is felléphetnek.

Fiziológiai reakciók a stresszre
•	Fiziológiai stresszreakció: “Harcolj vagy menekülj!” válasz, hipotalamusz aktiválja
•	Szimpatikus idegrendszer: endorfinok kiválasztása, adrenalin, noradrenalin; jótékony hatással lehet a későbbi aktív megküzdésre (hatékonyabb), szívósabbá tesz
•	Adrenokortikális rendszer: agyalapi mirigy kiválaszt adrenokorikotrop hormont (ACTH), káros hatások: krónikus izgalmi állapottól elváltozások (pl. gyomorfekély), ha nem tud aktívan megküzdeni
Szervezetünk „üss vagy fuss” reakcióval válaszol a stresszre. A szimpatikus idegrendszer gyorsítja szívritmust, emeli a vérnyomást, tágítja a pupillát, és mozgósítja a máj cukortartalékait. Az adrenokortikális rendszer választja ki az adrenokortikotrop hormont, mely a mellékvese kéregállományán keresztül kortizolt juttat a vérbe. A fenti reakciók az általános adaptációs szindróma részét képezik, amely a szervezet stresszre adott reakcióiból áll. Három szakaszát különböztetjük meg: a vészreakció, az ellenállás és a kimerülés szakaszát. A pszichofiziológiai betegségek olyan szervi rendellenességek, amelyek kialakulásában az érzelmek játsszák az alapvető szerepet. A stressz például hozzájárulhat a szívkoszorúér-betegségek kialakulásához is. A pszichoneuroimmunológia azt vizsgálja, hogy a pszichés tényezők milyen módon hatnak az immunrendszer működésére. A stressz károsíthatja az immunrendszert, és növelheti az immunháztartással összefüggő megbetegedések valószínűségét. A stressz a vegetatív idegrendszer szimpatikus ágának és az adrenokortikális rendszernek a túlingerlésével közvetlenül is rongálhatja az egészséget. Stressz hatása alatt az emberek általában kevésbé törődnek egészségükkel, könnyebben veszélybe sodorják magukat vagy másokat.

Megküzdési készségek
Megküzdés: szembeszállás a stresszel
Problémaközpontú. 	Magára a helyzetre, problémára összpontosító, alternatív megoldásokat kereső  a problémák megoldásán aktívan tevékenykedő emberek kevésbé lesznek depressziósok vagy betegek a negatív életeseményeket követően
Érzelemközpontú:	érzelmi reakciók enyhítésével foglalkozik inkább, különböző stratégiák léteznek: viselkedéses (eltereljük a figyelmet), kognitív: félretenni a problémát (igyekszünk nem gondolni rá); néha hatékony lehet, de veszélyes dolog (elszigeteljük magunkat, és rágódunk a dolgokon…) A negatív érzelmekkel való megküzdéshez rágódó vagy elkerülő stratégiát alkalmazó emberek hosszabb ideig élnek át distresszt, és súlyosabb helyzetbe kerülnek, mint azok, akik vagy szociális támaszkereséssel, vagy az események újraértékelésével próbálnak kimászni az érzelmi hullámvölgyből.
Elhárító mechanizmusok: olyan tudattalan stratégiák, melyek segítségével az emberek negatív érzelmeikkel megküzdenek. Ezek az érzelemközpontú stratégiák nem változtatják meg a stresszhelyzetet, egyszerűen azon módosítanak, ahogyan a személy a helyzetről gondolkozik, vagy ahogyan észleli azt. Minden elhárító mechanizmusnak van tehát egy önbecsapási eleme. (Anna Freud) elfojtás: a személy a számára túlságosan félelmetes vagy fájdalmas memóriatartalmakat kiszorítja a tudatából
racionalizáció: a személy logikailag vagy társadalmilag kívánatos motívumok segítségével olyan színben próbálja feltüntetni tényleges cselekedeteit, mintha valóban racionálisan cselekedett volna
reakcióképzés: a személy úgy rejti el önmaga elől valamilyen késztetését, hogy ellenkező irányú motivációt fejez ki
projekció: adott tulajdonságot erősen túlzott formában másoknak tulajdonítjuk
intellektualizáció: a személy oly módon próbál meg elhatárolódni a stresszhelyzettől, hogy absztrakt, intellektuális fogalmakban kezeli azt
tagadás: olyan esetekben, amikor túlságosan kellemetlen lenne szembenézni a külső valósággal, a személy letagadhatja annak létezését
áttolás: az a motívum, amely egy adott formában nem kerülhet felszínre, átirányítódik egy másik csatornára.

Stresszválasz és pszichés tényezők, stresszkezelés
- Pozitív szociális támasz keresése
- Viselkedéses eljárások: biofeedback
- Kognitív eljárások: kognitív viselkedésterápia
- Az A típusú viselkedésminta módosítása
A pszichoanalitikus elmélet szerint az események attól válnak stresszessé, hogy tudattalan konfliktusokat mozgósítanak bennünk. A behavioristák azt állítják, hogy azért válaszolunk bizonyos helyzetekre félelemmel és szorongással, mert azok egyszer már veszélyesnek és stresszesnek bizonyultak. A kognitív elmélet képviselői úgy gondolják, hogy a stresszválaszokat az attribúciók vagy oksági magyarázatok határozzák meg. A velük történt rossz dolgokat belső, stabil és átfogó okoknak tulajdonító emberek gyakrabban fognak a kellemetlen eseményekre tanult tehetetlenséggel reagálni, és gyakrabban betegszenek meg. A szívós emberek a stresszhelyzeteket gyakran inkább kihívásként kezelik, és meg vannak győződve arról, hogy ők mozgatják az eseményeket. Tulajdonságaik megvédik őket a stressz betegségokozó hatásaival szemben. A traumatikus eseményekben értelmet kereső és találó embereknek kevesebb érzelmi problémával kell számolniuk. Az A típusú viselkedésmintával jellemezhető személyek általában ellenségesek, agresszívek, türelmetlenek, és túl komolyan veszik munkájukat. A vizsgálatok szerint az ilyen személyek, függetlenül attól, hogy férfiak-e vagy nők, fokozottan ki vannak téve a szívkoszorúér-megbetegedés veszélyeinek.
A biofeedback és a relaxációs tréning segít felismerni és az izmok mély ellazításával, valamint koncentrációval oldani a feszültséget. Fiziológiai válaszaink tehát valamelyest kontrollálhatóak. A testmozgás hosszú távon is segíti a stressz leküzdését. A kognitív viselkedésterápia segít felismerni és megváltoztatni a stresszre adott kognitív és viselkedéses válaszokat. Az A típusú személyiségjegyek viselkedéses és kognitív módszerekkel történő módosítása csökkenti a szívkoszorúér-betegségek valószínűségét.
___________________________________________________________________________

Pszichés rendellenességek
-	a statisztikailag ritka, vagyis az átlagtól eltérő viselkedés
-	társadalmi normától való eltérés jelentős
-	maladaptív, alkalmazkodási zavarhoz vezető viselkedés
-	rossz közérzet
Normális viselkedés: 
•	hatékony valóságészlelés
•	viselkedés akaratlagos szabályozásának képessége
•	önértékelés és elfogadás
•	érzelmi kapcsolatok kialakításának képessége
•	alkotóképesség
Osztályozás: DSM-IV (klinikai zavar / személyiségzavar, fejlődési zavar / egészségi állapot / pszichoszociális, környezeti problémák / személyiségműködés általános szintje)
A rendellenes viselkedés meghatározásához a statisztikai gyakoriságot, a társadalmi normákat, a viselkedés adaptivitását és a személyes distresszt egyaránt figyelembe kell venni. A mentális egészség jellemzői a hatékony valóságészlelés, az önismeret, a viselkedéskontroll, az önértékelés, a szeretetteljes kapcsolatok kialakításának képessége és az alkotóképesség. A DSM-IV a mentális betegségeket a viselkedéses tünetek mentén csoportosítja. Az ilyen osztályozási rendszerek segítik az információcserét és a kutatást. Nem szabad azonban megfeledkezni arról, hogy minden eset egyedi, és a diagnosztikai címkék nem az emberek beskatulyázására szolgálnak. A mentális betegségek okait és kezelését vizsgáló elméletek elsősorban annak megfelelően csoportosíthatóak, hogy a betegségek okát az agyban vagy más biológiai tényezőkben, illetve a pszichés működésben keresik-e. Utóbbiakra a pszichoanalitikus, a behaviorista és a kognitív megközelítések tartoznak. Egy további nézőpont a szociokulturális és környezeti tényezőket tartja a legfontosabbnak. A sérülékenység-stressz modell az egyént a betegséggel szemben sérülékennyé tevő biológiai és/vagy pszichológiai hajlam és a környezeti stressz közötti kölcsönhatásokat hangsúlyozza.

Szorongásos zavarok
•	generalizált szorongás és pánikzavar
•	fóbiák
•	kényszeres zavarok
Magyarázatok: 	- pszichoanalitikus (belső konfliktusok, tudattalan motívumok; objektív-neurotikus szorongás)
-	behaviorista (külső események váltják ki, kondicionálás)
-	kognitív (a helyzet és a potenciális veszélyekről való gondolkodás)
-	biológiai (öröklődés szerepe)
A szorongásos betegségek közé a generalizált szorongás (állandó félelem és feszültség), a pánikbetegség (mindent átjáró félelmi roham), a fóbiák (bizonyos tárgyaktól vagy helyzetektől való irracionális félelmek) és a kényszeres zavarok (bizonyos cselekedetek azonnali végrehajtásának kényszerével társuló, folyamatosan jelen lévő gondolatok) tartoznak.
A biológiai elméletek a szorongásos zavarok kialakulásánál az öröklött genetikai hátteret és a biokémiai vagy neurológiai működési rendellenességeket helyezik előtérbe. A szorongásos betegségek általában családi halmozódásúak, és az ikervizsgálatok is erősen arra utalnak, hogy mind a pánikbetegségnek, mind a kényszerbetegségnek vannak öröklött elemei. A pánikrohamoktól szenvedő emberek többségénél – talán a limbikus rendszer szerotoninelégtelensége miatt – az „üss vagy fuss” válasz túlreagáló jellegű. A kényszerbetegeknél az agynak azon részeiben feltételezhető szerotoninelégtelenség, amelyek a primitív impulzusokat szabályozzák.
A kognitív és a behaviorista megközelítések képviselői feltételezik, hogy a szorongászavarokban szenvedő emberek hajlanak a katasztrofizáló és moralizáló, merev gondolkodásmódra. A maladaptív, elkerülő vagy kényszeres viselkedés valószínűleg az operáns kondicionálás segítségével alakul ki, amikor a szorongáscsökkentő viselkedés megerősítést nyer. A fóbiákat elsősorban a klasszikus kondicionálás hívja életre. A pszichodinamikus elméletek a szorongásos betegségeket megoldatlan, a fóbiák, kényszergondolatok és kényszercselekvések köntösében megjelenő tudattalan konfliktusoknak tulajdonítják.

Hangulatzavarok
Depresszió: 
•	elszenvedett stesszekre adott reakció
•	depresszív hangulat / önértékelési zavar / teljesítményromlás
•	bipoláris kórkép
Magyarázatok: 	-     pszichoanalitikus: elhárító mechanizmus, tárgyvesztés
-	behaviorista: megerősítés hiánya
-	kognitív: kognitív triád, torzítások, tanult tehetetlenség
-	biológiai: noradrenalin, szerotonin
A hangulatbetegségeken belül a nyomott kedéllyel kísért unipoláris depresszív zavarok, valamint a feldobott és depressziós epizódok váltakozásával kísért bipoláris (mániás-depressziós) zavarok különböztethetők meg. A biológiai elméletek a hangulatzavarokat genetikai tényezőknek és bizonyos neurotranszmitterek, a szerotonin és a norepinefrin szabályozási rendellenességeinek tulajdonítják. A kognitív elméletek a hangulatzavarokat az énkép, a világ és a személyes jövő pesszimista megközelítésének és a maladaptív attribúciós stílusnak tulajdonítják. A pszichodinamikus elméletek szerint a depresszió a szülői szeretet elveszítése felett érzett negatív érzelmek újjáéledése azoknál a személyeknél, akiknek önértékelése változatlanul külső tényezőktől függ, haragjukat pedig befelé, önmaguk ellen fordítják.

Skizofrénia
•	Gondolkodás- és figyelemzavar (téveszmék)
•	Észlelési zavarok (hallucinációk)
•	Érzelmi zavarok (visszahúzódás, csökkent működőképesség)
Magyarázatai: 	Biológiai. öröklődés, dopamin
			Társadalmi és pszichológiai: társadalmi kiválasztódás és okozás
A skizofréniát elsősorban a gondolkodás zavarai, a gondolkodási folyamatok szétesése, a téveszmék és a belátás hiánya jellemzik. További tünetek lehetnek az észlelési zavarok (pl. hallucinációk), a bizarr érzelmi és mozgásos megnyilvánulások, a begubódzás és a csökkent működőképesség. A skizofrénia genetikailag öröklődik. A skizofréniát a dopaminszabályozás zavara jellemzi. Két agyi rendellenesség társul a skizofréniához: kisebb és kevésbé aktív prefrontális kéreg és megnagyobbodott agykamrák. A mostoha környezeti feltételek ugyan önmagukban nem idéznek elő skizofréniát, de jelentősen súlyosbíthatják a betegség lefolyását, és visszaesést eredményezhetnek.

Személyiségzavarok
Antiszociális személyiség (pszichopata) – biológiai, szülői- és személyiségtényezők szerepe
Borderline személyiségzavar
A személyiségzavarok tartós, éretlen és elégtelen stresszkezelő vagy problémamegoldó mechanizmusokat alkalmazó, maladaptív viselkedésminták. Az antiszociális személyiségzavar kategóriájába tartozó emberek impulzívak, nem éreznek bűntudatot, csak saját szükségleteikkel törődnek, és gyakran kerülnek összeütközésbe a törvénnyel. Az antiszociális személyiségzavarnak feltehetően genetikai és biológiai alapjai vannak, de kialakulásához az elhanyagoló és ellenséges környezet is jelentősen hozzájárul. A borderline személyiségzavart a hangulat, az énkép és a személyes kapcsolatok labilitása jellemzi. A pszichodinamikus elméletek szerint az e betegségben szenvedők gondozói annak idején függőségben tartották őket, és végletesen, hol rendkívül szeretettel, hol rendkívül ellenségesen viszonyultak hozzájuk.

Disszociatív identitászavar
A disszociatív identitászavar során két vagy több jól fejlett személyiség váltakozik egyetlen személyben. A szakemberek egy része a betegséget a gyermekkori bántalmazások következményének tartja. Az önhipnózis az egyik módja a jelenség létrehozásának. Viszonylag ritka jelenségről van szó, ám a diagnosztizált esetek száma, különösen az Egyesült Államokban, nőttön nő.

A feldolgozást segítő kérdések:
1.	Jellemezze főbb vonásaikkal a pszichológia különböző nézőpontjait: a biológiai, a behaviorista, a kognitív, a pszichoanalitikus és a fenomenológiai nézőpontot!
2.	Páronként hasonlítsa össze ezeket a nézőpontokat: miben térnek el egymástól illetve miben hasonlítanak egymáshoz!
3.	Foglalja össze röviden a különböző pszichológiai nézőpontok pszichológia- ill. filozófiatörténeti hátterét!
4.	Sorolja fel az egyes pszichológiai nézőpontokat és nevesebb képviselőiket!
5.	Mi a pszichológia? Miért tekinthető tudománynak a pszichológia? Melyek a pszichológia főbb vizsgálati módszerei? Mutassa be ezeket példákon keresztül!

6.	Hogyan különíthetők el az érzékelés és az észlelés folyamatai? Mit nevezünk érzékleti modalitásnak?
7.	Mi a transzdukció folyamata? Általánosan hogyan definiálható a receptor?
8.	Próbáljon meg felvázolni egy szemet és jelölje az ábrán a szem részeit! Milyen funkciókat töltenek be a szem részei?
9.	Milyen különbségek vannak a pálcikák és a csapok között az érzékenységet illetően?
10.	Mutassa be a háromszín-elméletet! Milyen jelenségeken alapul az ellenszínelméletet? Hogyan olvasztja egybe a két elméletet a kétszintű színelmélet?
11.	Vázolja fel a hallórendszert! Elemezze, hogy milyen funkciókat töltenek be a fül egyes részei!
12.	Mi a frekvenciaelmélet és mi a hallás helyelmélete, ezek szintézise?
13.	Hogyan épül fel a szaglórendszer? Milyen tényezők befolyásolhatják az ízérzékelést? Milyen bőrérzékletet különíthetünk el? 
14.	Hogyan történik a fájdalom érzékelése? Milyen minőségei vannak a fájdalomnak? Milyen tényezők befolyásolják a fájdalom érzékelését?

15.	Hasonlítsa össze az érzékelést az észleléssel! Mi a hasonlóság és mi az eltérés a két folyamat között?
16.	Csoportosítsa és elemezze a perceptuális organizációs elveket! Az észlelés során hogyan kap szerepet a figura-háttér megkülönböztetés?
17.	Mi a távolságészlelés fő problematikája? Melyek a monokuláris és melyek a binokuláris távolsági jelzőmozzanatok?
18.	Mi a sztroboszkópikus, az indukált és a valódi mozgás?
19.	Mit jelent egy tárgy felismerése? Mi a felismerés kétszakaszos megközelítése?
20.	Mi a szelektív figyelem? Mi a koktélparti-jelenség?
21.	Mi az ellentmondás látórendszerünk működése és a való világ tárgyi állandósága között? Mi a perceptuális konstancia?

22.	Soroljon fel olyan helyzeteket, amikor módosult tudatállapotok állhatnak elő! Hogyan határozhatnánk meg a módosult tudatállapotok fogalmát!
23.	Hogyan definiálható a tudat? Melyek a tudat funkciói?
24.	Hogyan követhetik az alvás során az agyban lezajló folyamatokat? Mi jellemző az alvás öt szakaszára? Mi jellemző az álmokra?
25.	Mikor beszélhetünk alvászavarról? Mi az inszomnia? Mi a vezető tünete a narkolepsziának? Mi az apnoé? Milyen okok állhatnak e tünet mögött?
26.	Hogyan vélekedett Freud az álom tartalmáról? 
27.	Milyen anyagokat nevezünk pszichoaktív szereknek? Milyen csoportjai vannak a pszichoaktív szereknek és mi a hatásuk ezeknek?
28.	Mit jelent a meditáció? Milyen viselkedéses jellemzői vannak a hipnózisnak? Mit takar a pszi fogalma?

29.	Mi a tanulás? Melyek a tanulás alaptípusai?
30.	Mutassa be Pavlov klasszikus kísérletét! Mi a feltételes inger és mi a feltételes válasz? Mi történik a kioltás során? Keressen példákat a klasszikus kondicionálásra a mindennapokban!
31.	Mi az instrumentális kondicionálás? Ismertesse Thorndyke klasszikus kísérleteit! Mi a próba-szerencse? Definiálja az effektus törvényt!
32.	Ismertesse Skinner kísérleteit! Soroljon fel elsődleges és másodlagos megerősítőt!
33.	Hasonlítsa össze a klasszikus és az instrumentális kondicionálást!
34.	Miben tér el a büntetés a megerősítéstől? Milyen mellékhatásai lehetnek a büntetésnek? Hasonlítsa össze a pozitív és a negatív megerősítést! Miben térnek el a büntetéstől? 
35.	Mi a mentális reprezentáció? Mi a kognitív térkép? Mi a jellemzője a belátásos tanulásnak? Hogyan befolyásolják az emberi tanulást az előzetes hiedelmek és az álasszociációk?
36.	Mi az emlékezet jelentősége a mindennapi életünkben? Milyen folyamatokat takar az emlékezeti megnyilvánulások három szakasza: a kódolás, a tárolás és az előhívás?
37.	Jellemezze a szenzoros tár / a rövid távú memória / a hosszú távú memória működését!
38.	Foglalja össze a felejtés típusai és mechanizmusait!
39.	Mi a kettősmemória-modell? Miért nevezik a rövid távú memóriát egyben munkamemóriának is?
40.	Milyen érzelmi tényezők vehetnek részt a felejtési folyamatokban? 
41.	Mi a különbség az implicit és az explicit memória között?
42.	Foglalja össze azokat a tényezőket, amelyek elősegítik az emlékezést!
43.	Miért tekinthetjük az emlékezetet konstruktív természetűnek?
44.	Mi a különbség a fogalom prototípusa és a fogalom magja között? Mi a különbség a klasszikus fogalmak és az életlen fogalmak között? 
45.	Hogyan épülnek fel a fogalmi hierarchiák? Mi határozza meg, hogy hol lesz a kategorizáció alapszintje a hierarchiában?
46.	Mi a példánystratégia? Mi a hipotézis-ellenőrzés? Hogyan történik a tanulás a példánystratégiával / a hipotézis-ellenőrzéssel?
47.	Mit jelent a deduktív érvényesség és a deduktív következtetés? Definiálja az induktív következtetést! Hasonlítsa össze az induktív és a deduktív logikát!
48.	Hogyan határozható meg a nyelv? Vesse össze a nyelv két fontos funkcióját (a produkciót és a megértést) a nyelvi szintekkel!
49.	Hogyan történik a nyelv elsajátítása?
50.	Hasonlítsa össze a képzeletet és az észlelést! Gyűjtsön össze minél több olyan adatot, amely a képzelet és az észlelés kapcsolatára, hasonlóságára utal!
51.	Hogyan definiálná a problémamegoldást? Melyek a problémamegoldás lépései?
________________________________________________________________________
52.	Definiálja a motivációt! Csoportosítsa a motívumokat! Mit nevezünk homeosztázisnak?
53.	Gyűjtse össze az éhségben szerepet játszó változókat!
54.	Elemezze a különböző motívumokat a szükséglet és a hajtóerő szempontjából!
55.	Hasonlítsa össze a normál testsúlyú és a túlsúlyos személyeket mind pszichológiai, mind fiziológiai szempontból!
56.	Ismertesse az anorexia nervosa és a bulímia kórképét!
57.	Miben különböznek az önfenntartási és a társas motívumok? Foglalja össze a szexualitásban szerepet játszó hormonokat, azok hatásait és összefüggéseit!
58.	Melyek az ösztönös viselkedés kritériumai? 
59.	Miben tér el a kíváncsiság a többi alapvető motívumtól?
________________________________________________________________________
60.	Szedje pontokba, miben hasonlítanak és miben különböznek az érzelmek és a motívumok!
61.	Melyek az érzelmek összetevői? Gyűjtse össze az egyes összetevők jelentőségét hangsúlyozó elméleteket!
62.	Mit nevezünk vegetatív idegrendszernek? Mit mond a James-Lange érzelemelmélet? Fejtse ki Cannon kritikáját a James és Lange elmélettel szemben!
63.	Ismertesse Schachter és Singer híres kísérletét! Miért mondhatjuk azt, hogy ez a kísérlet az érzelem kéttényezős elméletét támogatja?
64.	Hogyan osztályozhatjuk az érzelmeket? Mik azok az alapérzelmek? 
65.	Milyen adatok utalnak az érzelemkifejezés evolúciós fontosságára és bizonyos érzelemkifejezések egyetemességére? Mi a faciális feedback hipotézis?
66.	Mit nevezünk agressziónak? Foglalja össze az agresszió pszichoanalitikus és szociális tanuláselméleti megközelítését!
67.	Hogyan képzelte el Freud a tudatot?
68.	Mi az id, az ego és a szuperego? Mit jelent az, hogy az id az örömelv, az ego pedig a valóságelv alapján működik?
69.	Hogyan függ össze a szorongás az elhárító mechanizmusokkal? Hogyan működik az elfojtás?
70.	Melyek a pszichoszexuális fejlődés szakaszai? Miben térnek el ezek egymástól? Mi az ödipális konfliktus és mi a szerepe ebben a kasztrációs szorongásnak és az azonosulásnak? 
71.	Milyen módon tanulhatunk viselkedéseket a szociális tanuláselmélet szerint?
72.	Foglalja össze Carl Rogers munkásságát! Mi a kliensközpontú terápia? Miben újítás ez a korábbi terápiás megközelítésekkel szemben?
73.	Foglalja össze Maslow fontosabb gondolatait! Mi a szükséglethierarchia? Hogyan határozza meg az egyén viselkedését? 
74.	Hasonlítsa össze a fenomenológiai megközelítéssel a személyiség pszichoanalitikus, a behaviorista megközelítését!
75.	Mi a konzisztenciaparadoxon? Ismételje át az interakcionista megközelítésről tanultakat! Ez a megközelítés hogyan oldja fel a konzisztenciaparadoxont?
76.	Mi a stressz? Különítse el a stressz, a stresszor és a stresszreakció fogalmát! Hogyan csoportosíthatók a stresszkeltő események?
77.	Melyek a stresszre adott leggyakoribb válaszok? Mi a szorongás? Melyek a poszttraumás stresszbetegség tünetei? 
78.	Milyen lehetőségek vannak a stresszel való megküzdésben? Hasonlítsa össze a problémaközpontú és az érzelemközpontú megközelítést!
79.	Milyen szempontok alapján határozhatjuk meg a normalitást és az abnormalitást?
80.	Különítse el a szorongásos megbetegedések csoportjait! Milyen jellemzői vannak a generalizált szorongásnak? Mi a pánikroham? Mi a fóbia? Mi a kényszer?
81.	Hasonlítsa össze a depressziót a bipoláris kórképpel! Milyen tünetei vannak a depressziónak? 
82.	Melyek a skizofrénia jellemzői?
83.	Határozza meg a személyiségzavarok fogalmát! Milyen jellemzői vannak a személyiségzavaroknak? Mi a nárcisztikus személyiségzavar fő jellemzője? Hogyan jellemezhető az antiszociális személyiségű egyén?